ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 травня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/10230/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року 
у справі №280/10230/21 
за позовом   ОСОБА_1  
до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району     
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
27 жовтня 2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району в якому просив:  
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 різниці між фактично виплаченою та передбаченою законодавством разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі визначеному ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району (ЄДРПОУ - 37573780) на користь ОСОБА_1 недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2021 рік, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону № 367-ХІV від 25.12.1998 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 7354, 00 грн. 
- стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району (ЄДРПОУ - 37573780) на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 р. у справі № 280/10230/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до  Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. 
Визнано протиправною діяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо виплати в неповному обсязі ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік.
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2021 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум. Стягнуто на користь  позивача  судові витрати на  правничу допомогу  у сумі 1000 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 р. у справі № 280/10230/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що позивач вважає належним способом захисту порушеного права на виплату  соціальної допомоги   саме стягнення суми разової грошової допомоги за 2021 рік, як учаснику бойових дій у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком.  Позивач вважає, що  такий спосіб захисту  як зобов`язання суб`єкта владних повноважень  нарахувати та  виплатити недоплачену  частину  щорічної  допомоги до 5 травня, є недоцільним  та  не забезпечить  поновлення порушеного  права.
Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції  при винесенні рішення по справі необґрунтовано  зменшив  суму  понесених позивачем  витрат на правничу допомогу, при тому, що відповідач по справі   не подавав клопотання про  зменшення  зазначених витрат .
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22 жовтня 1993 року, має статус учасника бойових дій.
У 2021 році позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 05 травня 2021 року у розмірі 1491,00 грн. Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій, оскільки вважає, що розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році повинен становити 5 мінімальних пенсій за віком.
Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району листом за №М-1430 від 13.10.2021 позивачу повідомлено, що Управління виконує функцію виплати допомоги, а не встановлює розміри цих виплат або виділяє цільові кошти, які згідно з частиною 2 статті 95 Конституції України визначаються тільки Законом про Державний бюджет України. Всі виплати здійснено відповідно до чинного законодавства в повному обсязі, без порушень.
Не погоджуючись з такими діями Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII від 22.10.1993.
Законом України Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV доповнено статтю 12 Закону № 3551-XII частиною в такій редакції: Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком .
Підпунктом б підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст вказаної вище частини статті 12 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом б підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними.
Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 12 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.
Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України Рішенням від 27.02.2020 № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22.05.2008 № 10-рп/2008, дійшов висновку, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Водночас Кабінет Міністрів України Постановою «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» № 325 від 08.04.2021 установив, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, виплачується в розмірі 1491 гривня, тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Таким чином на час виплати ОСОБА_1 у травні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Постанова КМУ № 325.
В даному випадку суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не положення постанови КМУ № 325, а приписи Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , який має вищу юридичну силу.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у зразковій  справі № 440/2722/20.
З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання права позивача на отримання грошової допомоги в розмірі визначеному  саме законом.
Разом з тим, щодо вимоги позивача стягнути недоплачену суму грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого, є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що суд не може підміняти визначений орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та виплати грошової допомоги, та на свій розсуд розраховувати суми такої допомоги, а тому вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому  вимоги позивача, зазначені в апеляційній скарзі, з цього приводу,  задоволенню не підлягають.
Щодо  питання про  витрати на правничу допомогу: суд першої інстанції, зважаючи на  ставлення відповідача з цього приводу, викладене у відзиві  стосовно того, що витрати на правничу допомогу взагалі не  підлягають стягненню  оскільки справа  відноситься до малозначних справ, існує  стала судова практика з розгляду таких справ, відсутня  необхідність  послуг  адвоката,  частково погодився з  позицією відповідача та  зменшив розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вони є не співмірними в заявленій сумі.  Судова колегія  з таким висновком суду першої інстанції погоджується,  та зазначає, що висновок суду першої інстанції  є вірним в контексті    ст. 134  КАС України. 
Частиною п`ятою статті 134 КАС визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судова колегія вважає, що   відповідач  зрозуміло і слушно зазначив у відзиві на  позовну заяву своє ставлення до   заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу, а суд обґрунтовано застосував принцип співмірності на  задовольнив  частково зазначені вимоги.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення. 
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду  від  29 грудня 2021 р. у справі № 280/10230/21 - залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду  від  29 грудня 2021 р. у справі № 280/10230/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко