ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 червня 2022 року           справа №360/5651/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р. у справі № 360/5651/21 (головуючий І інстанції Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправно бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 17.12.2021 вх.45333/2021 (арк. спр. 30-33) позивач просив:   1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу всієї суми недоотриманої пенсії його батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 всю суму недоотриманої пенсії його батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2014 по 28.06.2018, враховуючи вже сплачену раніше частку недоотриманої пенсії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач є сином ОСОБА_2 .
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, позивач  впродовж встановленого законом 6-місячного строку, а саме 30.06.2021, звернувся із відповідною заявою до відповідача для отримання всієї недоотриманої його батьком пенсії (нарахованої та перерахованої згідно чинного законодавства), як особа яка постійно проживала разом із померлим, та надав всі необхідні для цього документи.
26.08.2021 відповідачем виплачено позивачу частково недоотриману його батьком пенсію за період з 29.06.2018 по 28.02.2021 в сумі 75930,98 грн. Виплатити всю недоотриману пенсію (нараховану у відповідності до чинного законодавства за весь період з 01.11.2014) відповідач відмовляється. 
Отже, після смерті ОСОБА_2 залишилась недоотримана пенсія, на яку позивач має право, як член сім`ї, який проживав з ним на момент смерті.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р. у справі № 360/5651/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 недоотриманої за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 пенсії померлого батька ОСОБА_2 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1  недоотриману суму пенсії померлого батька ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 по 28.02.2018.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію згідно Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Останнє нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 проведено по 31.10.2014. За поновленням виплати пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області ОСОБА_2 не звертався, подальше нарахування виплати пенсії не проводилось.
На підставі витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (актовий запис №124 від 09.06.2021) ОСОБА_2 знято з обліку у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 61 Закону № 2262-ХІІ cуми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зі змістом частини третьої статті 61 Закону № 2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 3-1 заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
30.06.2021 до управління з заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 та пакетом документів звернувся ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідач вказує, що враховуючи вимоги ст.46 Закону, оскільки за недоотриманою пенсією ОСОБА_1 звернувся 30.06.2021, недоодержана пенсія розрахована на період з 29.06.2018 по 28.02.2021. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , має статус внутрішньо переміщеної особи згідно з довідкою від 15.06.2021 № 6314-5000367526 (арк. спр. 7-8).
Відповідно до свідоцтва про народження (повторне) від 30.06.2021 НОМЕР_2 позивач батьком позивача є ОСОБА_2 (арк. спр. 9).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть від 09.06.2021 НОМЕР_3 (арк. спр. 9 зв.).
За життя ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні ПФУ в Луганській області, як отримувач пенсії згідно Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що визнається сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою та пакетом документів про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера.
Згідно з листом ГУ ПФУ в Луганській області від 20.09.2021 № 1200-0405-8/37912 на адвокатський запит представника позивача від 15.09.2021 № 01/04 відповідачем повідомлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою  від 30.06.2021 про виплату недоодержаної пенсії за померлого батька ОСОБА_2 . Недоотримана пенсія за померлого пенсіонера ОСОБА_2 за період з 29.06.2018 по 28.02.2021 в сумі 75930,98 грн була виплачена на поточний рахунок   ОСОБА_1 . Пенсія за період з 01.11.2014 по 28.06.2018 не обчислювалась і не виплачувалась за відсутності законодавчо визначених для виплати підстав (арк. спр. 12).
Згідно з інформацією ГУ ПФУ у Луганській області про суму невиплаченої пенсії ОСОБА_2 з 01.11.2014 по 28.02.2021, пенсія нарахована з листопада 2014 року по травень 2018 року включно, проте не виплачена, в період з червня 2018 року по лютий 2021 року пенсію нараховано та виплачено в загальній сумі 75930,98 грн. (арк. спр. 26).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України  є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у частині 1  статті 9 КАС України  принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
В силу частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі  - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Нормами статей 1,  3  та  8 Конституції  закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю України, яка є соціальною та правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права.
Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ  законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, базується на  Конституції України  і складається з цього  Закону,  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Згідно зі  статтею 1 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (далі - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим  Законом  пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2262-ХІІ  особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим  Законом  при наявності встановленої цим  Законом  вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника (частина третя статті 1 Закону №2262-ХІІ).
Статтею 61 Закону №2262-ХІІ  визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті (абз.3 п.2.26 розділу II Порядку №22-1).
Абзацом 1 частини другої, частини четвертої статті 3 Сімейного кодексу України  визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених  законом  і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Члени сім`ї - особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (абз.16 ч.1  ст.1 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1700-VII "Про запобігання корупції").
Пунктом 2.26 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера та з урахуванням надання документів, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті, а у разі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Судом встановлено, що   позивач є сином померлого ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернувся  до відповідача із заявою та необхідним пакетом документів   для виплати недоодержаної пенсії батька ОСОБА_2 30.06.2021, проте, отримав відмову, мотивовану тим, що виплата не передбачена чинним законодавством.
Проте такі доводи відповідача є необґрунтованими,  зважаючи на вищенаведені норми Закону № 2262-ХІІ.
Щодо тверджень відповідача про неможливість виплати позивачу недоотриману пенсію чоловіка у зв`язку з тим, що з 31.10.2014 пенсія  не нараховувалась.
Як встановлено судом, батько позивача ОСОБА_2 , недотримував пенсійні виплати не з власної вини. Доказів припинення виплати пенсії у зв`язку з протиправними діями померлого пенсіонера відповідачем не надано.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Керуючись наведеним вище, слід дійти до висновку, що оскільки пенсія померлого батька позивача нарахована в розмірі та у відповідності до приписів пенсійного законодавства, проте не виплачена з незалежних від пенсіонера причин то слід застосовувати приписи частини другої 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.
З огляду на встановлене та положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вся сума пенсії, що належала померлому батьку позивача, і яка відповідно залишилася недоотриманою у зв`язку із його смертю повинна бути виплачена позивачу, як члену сім`ї померлого.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача та зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наведені норми чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України   в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого батька ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію померлого батька ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 по 28.06.2021.
У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства". Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод   1950 року (далі Конвенція) "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини". У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".
У рішенні від 26 червня 2016 по справі "Суханов та Ільченко проти України" (CASE OF SUKHANOV AND ILCHENKO v. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі "ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції" (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).
Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на одержання належних йому сум.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р. у справі № 360/5651/21 - залишити без задоволення.                                                                       
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р. у справі № 360/5651/21- залишити без змін.                                                                                         
Повне судове рішення складено 21 червня 2022 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко