ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 лютого 2022 року
м. Київ
Справа № 9901/166/20
Провадження № 11-362заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючої судді Рогач Л. І.,
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.
за участю: 
секретаря судового засідання Яроша Д. В.,
скаржниці ОСОБА_1 
представниці скаржниці - Мартиненко А. В.,
представника відповідача - Шевчука А. О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні справу № 9901/166/20 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року (у складі колегії суддів Кашпур О. В., Білак М. В., Радишевської О. Р., Уханенка С. А., Шевцової Н. В.),
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1.            30 червня 2020 року ОСОБА_1 подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції позов, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 16 червня 2020 року № 1846/0/15-20 про звільнення її з посади судді Вінницького міського суду Вінницької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України.
2.            На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що оскаржуване рішення ВРП не містить висновку, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) суддя не відповідає займаній посаді, ВРП проявила вибірковість у ставленні до неї, оскільки взяла до уваги лише рішення суду про поділ спільного майна та проігнорувала судове рішення щодо встановлення факту спільного проживання. Зауважила, що перевірка достовірності відомостей, внесених в електронну декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, є виключною компетенцією Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), а також чинним законодавством України не передбачено порядку ухвалення рішення про звільнення судді за результатами кваліфікаційного оцінювання.
3.            Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправним і скасування рішення відмовлено повністю.
4.            Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник позивачки подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить задовольнити апеляційну скаргу - скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
5.            Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 02 листопада 2020 року відкрила апеляційне провадження заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року, а ухвалою від 23 листопада 2020 року призначила справу № 9901/166/20 до розгляду в судовому засіданні.
6.            04 січня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ВРП просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року - без змін.
7.            07 липня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату.
8.            08 липня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату.
9.            06 жовтня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату.
10.         06 жовтня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату.
11.         26 січня 2022 року до Великої Палати Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, у задоволенні якого Велика Палата Верховного Суду відмовила протокольною ухвалою від 26 січня 2022 року.
12.         09 лютого 2022 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка була відкликана згідно із заявою ВРП від 14 лютого 2022 року.
13.         11 лютого 2022 року до Великої Палати Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів.
14.         14 лютого 2022 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшли пояснення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
15.         Указом Президента України від 29 вересня 2010 року № 922/2010 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Ленінського районного суду міста Вінниці строком на п`ять років. Указом Президента України від 21 вересня 2012 року № 558/2012 переведена на роботу на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області в межах п`ятирічного строку. Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 443/2017 призначена на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області безстроково. 
16.         Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання 2188 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, у тому числі судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 . Призначено проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді та встановлено мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала в разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.
17.         Рішенням ВККС від 18 жовтня 2018 року № 235/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит», зокрема судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , яка отримала за результатами складання анонімного письмового тестування 77,625 бала, а за виконання практичного завдання - 97 балів. На етапі складення іспиту позивачка загалом набрала 174,625 бала.
18.          ОСОБА_1 було допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», вона пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок і визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
19.         13 травня 2019 року проведено співбесіду із суддею ОСОБА_1 , під час якої обговорено питання щодо показників компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє.  
20.         За критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) ОСОБА_1 набрала 397,625 бала. За критерієм професійної компетентності ОСОБА_1 оцінено ВККС на підставі результатів іспиту, дослідження інформації, яка міститься в досьє, та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1-5 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року №20/зп-18; далі - Положення про порядок кваліфікаційного оцінювання). За критеріями особистої та соціальної компетентності позивачку оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься в суддівському досьє, та співбесіди з урахуванням показників, визначених пунктами 6-7 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок кваліфікаційного оцінювання.
21.         За критерієм професійної етики, оціненим за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок кваліфікаційного оцінювання, ОСОБА_1 набрала 115 балів, а за критерієм доброчесності, оціненим за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу ІІ цього Положення, - 110 балів. За цими критеріями суддю оцінено  на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься в суддівському досьє, та співбесіди.
22.         На підставі наявної в суддівському досьє інформації ВККС установила, що суддя ОСОБА_1 зазначила недостовірні відомості в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2013-2014 роки. Зокрема, суддя приховала відомості про майновий стан співмешканця ОСОБА_2 , з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2007 року по вересень 2015 року.
Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року в цивільній справі № 127/20996/16-ц, яке набрало законної сили 04 січня 2017 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. Поділено майно, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на: 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510136600:02:029:0010, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; мотоцикл марки «KAWASAKI» моделі VN 900 ВСF (номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ). Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на: 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510136600:02:029:0010, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «LAND ROVER» моделі RANGE (реєстраційний номер НОМЕР_3 ).
У заочному рішенні Літинського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року в цивільній справі № 127/20996/16-ц зазначено, що під час судового розгляду справи ОСОБА_1 дала покази про те, що з квітня 2007 року по вересень 2015 року вона з ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. У вересні 2015 року їхні сімейні стосунки припинилися. Разом з тим у жовтні 2013 року між ОСОБА_2 і Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» було укладено кредитний договір на суму 1 500 000 грн на строк до 24 жовтня 2028 року, за яким ОСОБА_1 виступила поручителем. На вказані кредитні кошти за їхнім спільним рішенням на ім`я ОСОБА_2 були придбані житловий будинок з господарськими спорудами за вказаною вище адресою та земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за тією ж адресою. Також за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вересні 2011 року був придбаний автомобіль марки «LAND ROVER» (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) вартістю 450 000 грн, який був зареєстрований на ОСОБА_2 , а в червні 2013 року за спільні кошти ними був придбаний мотоцикл марки «KAWASAKI» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) вартістю 182 000 грн, який також був зареєстрований на ОСОБА_2 .
За результатами розгляду цивільної справи № 127/20996/16-ц суд установив, що протягом часу проживання однією сім`єю з квітня 2007 року по вересень 2015 року як позивач ( ОСОБА_1 ), так і відповідач ( ОСОБА_2 ) постійно працювали, отримували достатньо високу стабільну заробітну плату, з якої формували спільний бюджет, який використовували на потреби сім`ї. За кошти спільного бюджету було придбане вказане вище майно. З показань свідків установлено, що будинок, земельна ділянка, автомобіль та мотоцикл були придбані саме для потреб сім`ї, тому що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уважали себе повноцінною сім`єю. Протягом спільного проживання зазначене майно використовувалося для спільного проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей.
23.          ОСОБА_1 надала пояснення ВККС про те, що у зазначене судове рішення вона не вчитувалася та, лише отримавши висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність під час конкурсу на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оголошеного рішенням ВККС від 07 листопада 2016 року, звернулася до суду із заявою про визначення періодичності її спільного проживання з ОСОБА_2 . Суддя ОСОБА_1 також зазначила, що дійсно з 2007 року перебувала в стосунках з ОСОБА_2 , проте вони не вважали себе членами однієї сім`ї, заповнюючи декларації, керувалася роз`ясненнями НАЗК про те, що інформація в деклараціях про членів сім`ї суб`єкта декларування зазначається станом на 31 грудня звітного року.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року в цивільній справі № 127/19736/17 заяву ОСОБА_1 задоволено та встановлено факт спільного її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу: з квітня 2007 року по січень 2008 року (включно); з травня 2008 року по жовтень 2011 року (включно); з березня 2012 року по вересень 2012 року (включно); з березня 2013 року по листопад 2013 року (включно); з квітня 2014 року по листопад 2014 року (включно); з лютого 2015 року по вересень 2015 року (включно).
24.         ВККС за результатами вивчення суддівського досьє та співбесіди з ОСОБА_1 дійшла висновків про те, що зазначені вище пояснення судді спростовуються рішенням суду та в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2013-2014 роки суддя повинна була вказати ОСОБА_2 як члена своєї сім`ї та зазначити про наявність житлового будинку  на Кутовому узвозі в м. Вінниці загальною площею 326,6 кв. м, земельної ділянки за цією ж адресою загальною площею 0,1000 га, мотоцикла марки «KAWASAKI» та автомобіля марки «LAND ROVER».
25.         Рішенням від 13 травня 2019 року № 235/ко-19 ВККС визначила, що суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 622,625 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв; визнала суддю ОСОБА_1 , такою, що не відповідає займаній посаді, та вирішила внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді.
26.         До ВРП 29 травня 2019 року за вхідним № 5173/0/8-19 надійшло подання від 29 травня 2019 року № 21-2964/19 з рекомендацією ВККС від 13 травня 2019 року № 235/ко-19 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вінницького міського суду Вінницької області. Доповідач - член ВРП ОСОБА_3 за встановленими обставинами під час підготовки питання, пов`язаного зі звільненням позивачки з посади судді, запропонував своїм висновком від 05 липня 2019 року звільнити ОСОБА_1 з посади судді Вінницького міського суду Вінницької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України.
27.         Керуючись статтею 131, підпунктом 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, абзацом другим пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), статтями 3, 30, 34, 56, пунктом 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), ВРП 16 червня 2020 року прийняла рішення № 1846/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вінницького міського суду Вінницької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України.
28.         Не погодившись із рішенням ВРП, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у цій справі.
Оцінка суду першої інстанції
29.         Відмовляючи ОСОБА_1  в задоволенні позову, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що рішення ВРП від 16 червня 2020 року № 1846/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вінницького міського суду Вінницької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, прийняте на підставі подання з рекомендацією ВККС від 13 травня 2019 року № 235/ко-19 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, є вмотивованим і містить конкретну підставу звільнення позивачки, визначену законом.
30.         Суд першої інстанції погодився з висновком відповідача про те, що твердження судді ОСОБА_1, що вона в цілях декларування не вважала ОСОБА_2 членом своєї сім`ї, є суперечливими і непослідовними.
31.         Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду врахував, що під час судового розгляду цивільної справи № 127/20996/16-ц за позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_2 про поділ спільного майна ОСОБА_1  як свідок принесла присягу, згідно з якою була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань, надала суду показання щодо обставин безперервного спільного проживання з ОСОБА_2 з квітня 2007 року по вересень 2015 року, пов`язаності побутом, взаємних прав і обов`язків, джерел і часу придбання нею спільно з ОСОБА_2 вищевказаних житлового будинку, земельної ділянки, мотоцикла та автомобіля, зокрема, у 2011-2013 роках. Тому, на переконання суду першої інстанції, неоднозначна поведінка судді ОСОБА_1 при визначенні приватних відносин дає підстави для обґрунтованого сумніву в її доброчесності, що унеможливлює перебування її на посаді судді через невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності.
32.         Суд відхилив доводи позивачки про відсутність у законодавстві порядку ухвалення рішення про звільнення судді за результатами кваліфікаційного оцінювання, оскільки така підстава для звільнення судді з посади, як виявлення за результатами кваліфікаційного оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності, передбачена, зокрема, підпунктом 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України.
33.         За висновками суду першої інстанції, ВРП не вийшла за межі своїх повноважень, оскільки не вирішувала питання вини особи у вчиненні, зокрема, корупційних правопорушень, не вчиняла дій, віднесених до компетенції інших органів, у тому числі НАЗК, з контролю та перевірки декларацій, не вирішувала питання щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, - діяла суто в межах своїх повноважень, з дотриманням принципів пропорційності та законності.
34.         Суд першої інстанції врахував, що відповідно до статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом. Такими підставами згідно з цим Законом є: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. Водночас, за висновком суду першої інстанції, ОСОБА_1 не навела підстав, передбачених статтею 57 Закону № 1798-VIII, за яких може бути оскаржене та скасоване рішення ВРП від 16 червня 2020 року № 1846/0/15-20.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
35.         В апеляційній скарзі на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 зазначає, що воно прийняте з порушенням вимог обґрунтованості з погляду повного та всебічного дослідження тих обставин, що рішення у справі про встановлення факту проживання та у справі про поділ майна не містять протилежних висновків чи пояснень ОСОБА_1 , а висновки суду першої інстанції про «неоднозначну поведінку судді при визначенні приватних правовідносин» не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені без урахування особливості цивільних процесів, до яких суддя змушена була звернутися спочатку для захисту своїх майнових прав, а потім для врегулювання питань належного декларування за відсутності спору про право. 
Скаржниця зауважує, що право власності, встановлене за нею судом, фактично виникло у 2017 році після набрання законної сили судовим рішенням від 14 грудня 2016 у справі № 127/20996/16-ц. Водночас з урахуванням рішення Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 127/19736/17 від 08 листопада 2017 року у позивачки не було обов`язку щодо декларування ні ОСОБА_2 , ні спільного майна у 2013-2014 роках.
В апеляційній скарзі також звернуто увагу на те, що суд першої інстанції проігнорував докази, надані представником позивачки 03 серпня 2020 року, щодо відсутності факту постійного проживання з ОСОБА_2 .
36.          ОСОБА_1 наголошує, що визначення відповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики виходячи з будь-яких даних, а не висновку НАЗК не узгоджується з нормами матеріального права, оскільки Положення про оцінювання суддів передбачає, що методом визначення відповідності даних критеріїв є дослідження інформації, що міститься в суддівському досьє. Водночас Порядок ведення суддівського досьє передбачає, що інформація про відповідність судді вимогам законодавства про запобігання корупції може бути включена виключно за повідомленням компетентних органів, відповідальних за боротьбу з корупцією. Натомість ВККС та ВРП можуть лише оцінювати отриману інформацію, а не створювати її самостійно чи оцінювати будь-яку іншу інформацію, що отримана у спосіб, який не передбачений законом.
37.         На переконання скаржниці, не було дотримано вимог обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині надання оцінки всім аргументам позивачки, зокрема щодо необхідності врахування всіх результатів оцінювання судді, обставин порушення неупередженості при прийнятті рішень, що мали наслідком звільнення судді. Скаржниця зауважує, що виражена в балах оцінка судді за критеріями професійної етики та доброчесності, що міститься в рішенні ВККС, є невмотивованою, оскільки не відображає повною мірою рівень цих характеристик судді. На думку скаржниці, посилання на певні обставини приватного життя судді з висновком про невідповідність обом критеріям професійної етики та доброчесності, не узгоджується з нормами матеріального права, які розмежовують ці два критерії як самостійні об`єкти оцінки.
Окрім цього, скаржниця зауважує, що склад членів ВККС не відповідав вимогам неупередженості та доброчесності, оскільки член ВККС ОСОБА_4 вже брав участь в одному з проваджень за участю судді з питань кваліфікаційного оцінювання та вже сформував свою позицію щодо ОСОБА_1 .
38.         Покликання суду першої інстанції на підстави для скасування рішення ВРП, встановлені статтею 57 Закону № 1798-VIII, скаржниця вважає обмеженням права на захист. На переконання ОСОБА_1 , перевірка рішення, яке оскаржується, на предмет дотримання принципів, наведених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є гарантією досягнення мети адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В апеляційній скарзі також звернуто увагу на те, що обмеження судового розгляду лише переліком формальних підстав для скасування без перевірки дотримання прав особи є порушенням принципів адміністративного судочинства та основоположних прав людини - на справедливий суд і захист від порушення прав на належний кар`єрний розвиток. На думку скаржниці, суд першої інстанції не забезпечив її права на ефективний судовий захист з погляду дослідження та перевірки висновків, що викладені в дискреційному акті.
39.         У клопотанні про долучення доказів представник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що в рішенні ВРП від 16 червня 2020 року № 1846/0/15-20, яке є предметом спору, відсутній один із підписів членів ВРП, а саме ОСОБА_5 , що є прямою підставою для скасування його судом.
Позиція ВРП щодо апеляційної скарги 
40.         ВРП подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а наведені в апеляційній скарзі доводи - необґрунтованими. Зокрема, наголошено, що рішення ВРП від 16 червня 2020 року № 1846/0/15-20 містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла висновків про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді за критеріями професійної етики і доброчесності та наявність підстав для звільнення її з посади судді за підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
41.         Відповідач вважає, що доводи скаржниці про відсутність висновку НАЗК про порушення правил чи повноти заповнення відповідних декларацій не заслуговують на увагу, натомість не заперечує того факту, що здійснення контролю та перевірки декларацій, у тому числі повноти і достовірності відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до компетенції НАЗК. Водночас відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ВРП не вирішувала питання вини особи у вчиненні, зокрема, корупційних правопорушень, не вчиняла дій, віднесених до компетенції інших органів, у тому числі НАЗК, з контролю та перевірки декларацій, не вирішувала питання щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а діяла в межах своїх повноважень, з дотриманням принципів пропорційності та законності.
42.         Відповідач наголошує, що як убачається з витягу з протоколу засідання ВРП від 16 червня 2020 року № 47, «за» звільнення позивачки проголосували - 10 членів ВРП, «проти» - 6, «не брали участі в голосуванні» - 0. На переконання відповідача, оскаржуване рішення ВРП ухвалено повноважним складом та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні, містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
43.         Водночас у поясненнях від 14 лютого 2022 року відповідач зазначає, що на лицьовому боці рішення відсутній підпис одного з членів ВРП, який брав участь у голосуванні. На думку відповідача, непідписання членом ВРП ОСОБА_5 оскаржуваного рішення щодо ОСОБА_1 пов`язано лише з неуважністю та необачністю, оскільки підписи членів ВРП на тексті документа можуть накладатися один на одного, що візуально суттєво ускладнює перевірку їх наявності.
Відповідач звертає увагу на те, що норма пункту 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII не містить імперативного припису про безумовність скасування рішення ВРП у разі встановлення факту відсутності підпису будь-кого зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні. Натомість скасування рішення ВРП без встановлення жодного з критеріїв, визначених у статті 2 КАС України, та обмеження встановленням факту процедурного порушення під час прийняття такого рішення є правовим пуризмом. На думку відповідача, рішення ВРП може бути скасоване, якщо відсутність підпису члена ВРП, який брав участь у його ухваленні, вплинуло або могло вплинути на правильність цього рішення. Відповідач наголошує, що ним прийнято законне та обґрунтоване рішення про звільнення судді з посади, а саме з дотриманням установленої законом процедури, за наявності встановлених законом підстав та у межах своїх повноважень, пропорційно і в межах установленого законом строку.
Оцінка Великої Палати Верховного Суду
44.         Велика Палата Верховного Суду дослідила доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевірила матеріали справи, заслухала суддю-доповідача у справі та пояснення сторін і дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав та мотивів.
45.         Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
46.         Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи REC (2004) 20 від 15 грудня 2004 року щодо судового розгляду адміністративних актів судовий орган повинен мати можливість розглядати будь-яке порушення закону, включаючи відсутність компетенції, процедурну невідповідність та зловживання владою.
47.         Предметом спору у цій справі є рішення відповідача від 16 червня 2020 року № 1846/0/15-20 «Про звільнення  ОСОБА_1 з посади судді Вінницького міського суду Вінницької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України».
48.         З огляду на зазначені вимоги в межах цієї справи суд мав би перевірити наявність у відповідача повноважень на прийняття оскаржуваного акта, належність реалізації таких повноважень, зокрема, ухвалення оскаржуваного рішення у спосіб, встановлений законом (з додержанням вимог до форми та змісту). 
49.         Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
50.         Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє ВРП, яка, серед іншого, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
51.         За змістом підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України передбачено, що з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. 
52.         Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
53.         За змістом пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII установлено, що питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні ВРП у пленарному складі на підставі подання ВККС у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. 
54.         Частиною першою статті 56 Закону № 1798-VIII встановлено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. 
55.         За змістом пункту 5.26 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженому рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент) розгляд та вирішення питань на засіданнях Ради або Дисциплінарної палати і ухвалення ними рішень здійснюється колегіально.
56.         За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення (частина шоста статті 56 Закону № 1798-VIII).
57.         За змістом частини першої статті 5 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена.
58.         Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі, засідання Дисциплінарної палати є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП або Дисциплінарної палати відповідно.
59.         Відповідно до пункту 9.1 Регламенту розгляд питання (справи) закінчується ухваленням рішення.
60.         Рішення ВРП ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП, якщо інше не визначено цим Законом (частина перша статті 34 Закону № 1798-VIII).
61.         Аналогічна норма закріплена й у Регламенті (пункт 9.2).
62.         Як слідує з витягу з протоколу № 47 засідання ВРП від 16 червня 2020 року, у засіданні ВРП брали участь 16 її членів, тобто більшість від її складу; «за» звільнення позивачки проголосували 10 членів ВРП, «проти» - 6, не брали участі в голосуванні - 0. 
63.         Однак з наявної в матеріалах справи копії оскаржуваного рішення ВРП від 16 червня 2020 року № 1846/0/15-20 слідує, що воно підписане не всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні (замість шістнадцяти підписів містить п`ятнадцять). 
64.         У судовому засіданні 16 лютого 2022 року Велика Палата Верховного Суду оглянула оригінал оскаржуваного рішення ВРП і встановила, що це рішення ВРП не містить підпису члена ВРП ОСОБА_5 .
65.         Водночас суд першої інстанції в цій частині неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
66.         На переконання відповідача, непідписання одним із членів ВРП оскаржуваного рішення пов`язане з неуважністю та необачністю і може бути підставою скасування лише у випадку, якщо відсутність підпису впливає на правильність цього рішення.
67.         Однак Велика Палата Верховного Суду не може погодитися із такими доводами, оскільки вони не ґрунтуються на законі.
68.         Підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України визначено, що порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
69.         Водночас для цілей оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання пункт 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII відсилає до порядку, встановленого статтею 57 цього Закону.
70.         Статтею 57 Закону № 1798-VIII установлено, що рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.
Рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Рішення ВРП про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 5 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених частиною другою цієї статті, або у випадку, якщо суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП, на якому було ухвалене рішення.
71.         Отже, як слідує з зазначеної норми, обов`язком члена ВРП, який брав участь в ухваленні рішення про звільнення судді, є підписання такого рішення. 
72.         Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що оскаржуване у цій справі рішення ухвалене колегіально, відтак з огляду на зазначені вище законодавчі вимоги непідписання такого акта хоча б одним із членів ВРП (що брали участь в його ухваленні) свідчить про неналежний спосіб його прийняття. Не може існувати рішення не підписане у спосіб, встановлений законом. Такий недолік форми акта є суттєвим та впливає на чинність останнього.
73.         Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду враховує, що предметом спору у цій справі є саме письмовий адміністративний акт. Згідно із доктринальним тлумаченням такий акт повинен містить підпис відповідальної посадової особи адміністративного органу.
74.         Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема викладеної у параграфі 71 рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
75.         Також Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що системне тлумачення підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, статті 57 та пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII дає підстави для висновку, що саме стаття 57 Закону № 1798-VIII є тією законодавчою нормою, яка встановлює підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання.
76.         Отже, непідписання оскаржуваного рішення одним із членів ВРП свідчить про ухвалення такого рішення з порушенням пункту 1 частини другої статті 2 КАС України, що зумовлює його скасування на підставі статті 57 Закону № 1798-VIII.
77.         Водночас Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду не в повній мірі перевірив оскаржуване рішення ВРП на предмет його відповідності вимогам статті 57 Закону № 1798-VIII.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
78.         Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308 КАС України).
79.         Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
80.         Згідно із частиною першою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
81.         Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року з ухваленням нового рішення - про задоволення позову.
82.         Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про скасування рішення ВРП з підстав недотримання вимог до його форми та не здійснює перевірку цього рішення по суті, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 310, 315, 317, 321, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
3. Позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.
4. Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 16 червня 2020 року № 1846/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вінницького міського суду Вінницької області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя                                                                                       Л. І. Рогач
Суддя-доповідач                                                                                        Т. О. Анцупова
     Судді:                                Ю. Л. Власов                                                Г. Р. Крет
                                                І. В. Григор`єва                                            Л. М. Лобойко
                                                М. І. Гриців                                                   О. Б. Прокопенко
                                                Д. А. Гудима                                                 В. В. Пророк
                                                Ж. М. Єленіна                                              О. М. Ситнік
                                                І. В. Желєзний                                             В. М. Сімоненко
                                                О. С. Золотніков                                         І. В. Ткач
                                                Л. Й. Катеринчук                                        С. В. Штелик