ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №320/5374/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Беспалова О.О.,
                                                                                                    Грибан І.О,
за участю: 
секретаря судового засідання                                                            Вітчинкіної К.О.,
представника позивача                                                            Зудінова О.О.,
представника відповідача                                                            Зборовської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 адміністративний позов задоволено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2022 рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 залишено без змін.
21.09.2021 до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява про винесення додаткового рішення по питанню про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 грн.
11.10.2021 до Київського окружного адміністративного суду надійшли заперечення відповідача щодо стягнення судових витрат. Відповідач не погодився з заявленим розміром витрат і наданими послугами, оскільки друк та подання до суду позовної заяви це є технічною роботою, а отже не може бути професійною правничою допомогою. Що відповідає правовим висновкам Верховного Суду від 04.11.2019 №9901/264/19. Відповідач звернув увагу, що позивач не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та розрахунок правової допомоги, тобто вартість години за певний вид послуги та час витрачений на таку, що є обов`язковим за висновками Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.0.42018 у справі №814/698/16, від 18.06.2019 у справі №810/3604/18, від 01.10.2018 у справі №569/17904/17.
Отже, відповідач вважає необґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2021 у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.
Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу (оплати заявлених витрат, акт, виписка по рахунку адвокатського об`єднання), представником позивача не надано вказаних документів.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
На думку позивача, визначенні в статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України документи були ним надані суду першої інстанції, а саме: договір та рахунок
Позивач вказує, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду питань застосування вказаної стаття, зокрема, у справах №813/481/18, №280/2635/20.
Позивач вважає, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, на який суд першої інстанції посилається в обгрунтування оскаржуваної ухвали, не є релевантним у цій справі, оскільки був зроблений стосовно застосування норм Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що була чинною до 15.12.2017.
Отже, висновок суду про відмову в ухваленні додаткового рішення та відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг свідчать про неправильне застосування Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.02.2022.
Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
23.02.2022 в судове засідання з`явились представники позивача та відповідача, надали пояснення щодо суті позовних вимог та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. У зв`язку з необхідність надати письмові пояснення, колегія суддів вирішила оголосити перерву у розгляді даної справи до 23.03.2022.
15.03.2022 відповідач в системі «Електронний суд» сформував клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 23.03.2022.
Розгляд апеляційної скарги ГУ ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 23.03.2022 не здійснювався, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02.03.2022 і наказу голови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2022 №16 "Про встановлення особливого режиму роботи Шостого апеляційного адміністративного суду в умовах воєнного стану".
11.05.2022 повісткою-повідомленням Шостого апеляційного адміністративного суду викликано учасників справи в судове засідання на 01.06.2022 та запропоновано провести таке в режимі відео конференції або у письмовому провадженні.
16.05.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю взяти участь в іншому судовому засіданні також призначеному на 01.06.2022.
01.06.2022 в судове засідання з`явився представник відповідача та, при розгляді клопотання представника позивача, вказав, що вважає за необхідне задовольнити таке. Колегія суддів ухвалила задовольнити клопотання позивача про відкладення розгляду справи та перенести розгляд даної справи на 22.06.2022.
В судове засідання 22.06.2022 з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представник відповідача заперечив проти задоволення такої, оскільки вважає суму витрат на правову допомогу необґрунтованим, а крім того не підтвердженою належними документами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 питання відшкодування витрат на правову допомогу не вирішено.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №300/941/19 та від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 17.12.2020 у справі №808/1849/18, від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 20.01.2021 у справі №120/3929/19-а.
Згідно з пунктами 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №04/20 НВС від 28.04.2020 та рахунок №20-09 від 20.09.2021 на суму 10 000 грн.
Відповідно до п. 3.1. розділу 3 вказаного Договору вартість допомоги, вказаної у п. 1.1. складає 1 000 грн. за одну годину роботи Бюро.
Відповідно до частин 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу вказаної норми вбачається, що саме відповідач має у відповідному клопотанні обґрунтувати завищення суми правничої допомоги.
Із запровадженням з 15.12.2017 змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Колегія суддів приходить до висновку, що у суду з`являється право оцінити співмірність заявлених до стягнення витрат лише після заявлення клопотання про зменшення розміру таких, а ні як ні з власної ініціативи, на що і вказують вимоги ч. 6 ст. 134 КАС України.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись приписами статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки наявні у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.
Як підтверджено матеріалами справи відповідачем у суді першої інстанції заявлено заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу. Відповідач зазначив, що позивач не мав відносити до витрат на правничу допомогу суто технічні дії з друку та подання процесуальних документів. Також наголосив на обов`язковій співмірності витрат на правову допомогу та загалом заперечив проти задоволення заяви позивача про відшкодування витрат правничої допомоги.
Колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу є неспівмірним та підлягає зменшенню, виходячи з такого.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі №301/2534/16-ц.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі №362/3912/18 та додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
На думку колегії суддів, безпідставним є включення до загальної суми наданих послуг: друк та подання до Київського окружного адміністративного суду позовної заяви загальним обсягом (з додатками) 192 аркуші, оскільки вказані дії входять до етапу подання позовної заяви та є технічними.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, колегія суддів приходить висновку, що заявлена позивачем сума у розмірі 10 000 грн. є завищеною, а відтак, підлягає відшкодуванню лише частково, у розмірі 5 000 грн., який буде співмірним зі складністю справи, з обсягом виконаних (наданих) адвокатом робіт (наданих послуг), з витраченим на виконання відповідних робіт часом та з ціною позову.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що, в свою чергу, стало підставою для помилкової відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення частково, а саме: стягнути на користь позивача понесені в суді першої інстанції судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань до ГУ ДПС у Київській області
Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 252, 310, 315, 317, 321, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління ДПС у Київській області (код: 44096797, адреса: вулиця Святослава Хороброго, будинок 5а, місто Київ, 03151) понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень)
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан