ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/11606/20  Номер провадження 33/814/355/22	Головуючий у 1-й інстанції Шаренко С.Л.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2022 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., за участі ОСОБА_1 , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Коротуна Володимира Ілліча на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.
Даною постановою також ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та стягнуто судовий збір.
Цією постановою гр. ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 16.06.2020 о 23 год 20 хв., він, керуючи автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 2-А, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 – адвокат Коротун В.І., подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року в частині визнання винним ОСОБА_2 в адміністративному правопорушенні за ст. 124 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутності у його діях складу адмінправопорушення, в іншій частині постанову Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що саме водій Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 є винним у ДТП, оскільки порушення приписів ПДР виїхав з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 та допустив зіткнення з останнім. 
Свідки ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 також повідомили, що водій автомобіля Volkswagen Passat порушив приписи ПДР та виїхав з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю, яким керував ОСОБА_2 .
Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги обставини зіткнення транспортних засобів в конкретній дорожній ситуації та механічні пошкодження виявлені і зафіксовані на схемі місця ДТП і фототаблицях. 

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності була повідомлена через її адвоката про час та місце слухання справи, проте до суду не з`явилася.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16.06.2020 о 23 год 20 хв., він, керуючи автомобілем Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 2-А, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Визнаючи винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично це адміністративне правопорушення встановлено протоколом про адміністративне правопорушення серія ДПР18№ 296778 від 03.07.2020 року (а.с. 1), схемою місця ДТП, яка підписана учасниками ДТП без зауважень (а.с. 3), поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 5, 6).

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Згідно із п.2.3.б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п.12.1. ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо фактичних обставин справи, а саме того, що відповідно до схеми з місця ДТП, що була складена в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташування транспортних засобів, локалізація пошкоджень на них вказує на механізм ДТП, що сталася та свідчить про порушення водієм ОСОБА_2 п.2.3б) та п.12.1. ПДР України.
Доводи апелянта про те, що саме водій Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 порушуючи приписи ПДР, виїхав з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 та допустив зіткнення з останнім, суд відхиляє зважаючи на наступне.
Згідно із п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.2.3.б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Як вбачається із матеріалів справи, водій ОСОБА_2 не виконав зазначених приписів, що призвело до ДТП із механічними пошкодженнями транспортних засобів, а дії водія ОСОБА_1 не є предметом розгляду в рамках даної справи.
Стосовно тверджень апелянта, що свідки ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 повідомили, що водій автомобіля Volkswagen Passat порушив приписи ПДР та виїхав з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю, яким керував ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_3 у поясненнях від 19.06.2020 року зазначив наступне – пряма мова: «автомобіль Део Ланос НОМЕР_1 двигаясь на большой скорости, которая явно превышает допустимую скорость, о чем говорит тормозной путь в 30 м, не дал дорогу автомобилю VW НОМЕР_2 и совершил с ним ДТП. При этом автомобили, которые находились правее его, пропускали». А свідок ОСОБА_4 у поясненнях від 22.06.2020 року зазначив наступне – пряма мова: «Я двигался на своём автомобиле фольксваген НОМЕР_3 по Журавлёвскому мосту, по направлению ул. Героев Труда в правом ряду за автомобилем РЕНО ЛОГАН службы такси БОЛТ, когда мы начали делать поворот на право, на Журавлёвский пляж, от туда начал выезжать на главную дорогу автомобиль фольксваген PASSAT б7, серого цвета. Когда он выехал во второй ряд, водитель увидел автомобиль ОСОБА_5 красного цвета и остановился резко, водитель авто Део г.н. НОМЕР_4 двигался в крайнем левом ряду и применив экстренное торможение, его кинул в полосу где уже стоял Пассат АХ4515, а затем произошол сильный удар и автомобили развернуло». Таким чином, наведені вище показання свідків ДТП не спростовують висновків суду, а навпаки вказують на необґрунтованість тверджень апелянта, а тому суд його відхиляє.
Із матеріалів справи в сукупності дійсно вбачається, що ОСОБА_2 не врахував дорожню обстановку, невірно відреагував на її зміну, не проявив уважність, що є порушенням припису п.2.3.б) ПДР України, внаслідок чого було спричинено ДТП із механічними пошкодженнями транспортних засобів.
Європейський суд з прав людини, у рішенні від 14.02.2008 року по справі «Кобець проти України» зазначив, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п.43).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_2 наявними матеріалами справи.
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Отже, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Коротуна В.І. задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Коротуна Володимира Ілліча - залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського
апеляційного суду    Г.Л. Карпушин