ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 р.	Справа № 520/11145/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 10.08.21  по справі № 520/11145/21
          за позовом         Комунального підприємства "Харківводоканал"  
          до         Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків                 
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року Комунальне підприємство "Харківводоканал" (далі-КП "Харківводоканал") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі- відповідач), в якому позивач просить визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.02.2021 №00015070104.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 позов КП "Харківводоканал"  задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 25.02.2021 №00015070104. 
Також судом першої інстанції вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь КП "Харківводоканал" судові витрати у розмірі 7500  грн. 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження обставин у справі. 
В доводах апеляційної скарги відповідач вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, висновувався на хибному трактуванні поняття «місце зберігання пального», а також на тому, що пальне використовується КП «Харківводоканал» виключно для власних потреб. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають як фактичним обставинам справи, так і нормам чинного законодавства. 
Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти її задоволення. Навів мотиви, відповідно до яких у КП «Харківводоканал» відсутнє місце зберігання пального. Контролюючий орган при проведенні фактичної перевірки не встановив наявності у позивача складу пального, а поставлений в балонах, як обмінній тарі, скраплений газ використовується КП «Харківводоканал» для розкрою металу за допомогою мобільних постів. Балони з газом є складовою (ємкість, з якої до обладнання подається паливо) мобільних постів. 
Крім того, позивач надав до суду письмові пояснення, в яких звернув увагу на порушення податковим органом процедури проведення перевірки, яке полягає у недотриманні вимог статей 80, 81 ПК України, оскільки у наказі про призначення перевірки не наведені фактичні підстави її призначення.
Відповідач також подав до суду додаткові письмові пояснення, у яких навів аргументи проти доводів позивача з приводу того, що балони з газом є складовими частинами мобільних газозварювальних постів, які полягають у тому, що при проведенні перевірки ці балони не були приєднані до мобільних постів, а зберігались у металевій шафі у приміщенні складу цеху по ремонту та технічному обслуговуванню устаткування (далі-ЦРТОУ). Крім того, відповідач зазначив, що наказ про призначення перевірки містить посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а також вказівку на те, що перевірка призначена для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального, з якими законодавець пов`язує право контролюючого органу на проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. 
Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Комунальне підприємство "Харківводоканал" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, код ЄДРПОУ 03361715.
Видами діяльності підприємства за КВЕД є: 36.00 «Забір, очищення та постачання води (основний)»; 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт»; 55.90 «Діяльність інших засобів тимчасового розміщування»; 56.29 «Постачання інших готових страв»; 71.12 «Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах»; 37.00 «Каналізація, відведення й очищення стічних вод».
Позивач, як платник податків, обов`язкових зборів, перебуває на обліку в Північному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.
На підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України (далі – ПК України), для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків видано наказ від 18.01.2021 про проведення фактичної перевірки КП “Харківводоканал”.
В період з 18.01.2021 по 27.01.2021 фахівцями Північного управління проведена фактична перевірка господарського об`єкту за адресою: м. Харків, вул. Конторська, 90, в якому здійснює діяльність КП “Харківводоканал”.
Результати перевірки оформлені актом від 27.01.2021 № 37/35-00-07-01-04/03361715.
У акті перевірки відображено висновок про порушення позивачем вимог частин 1, 8 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі-Закон №481/95-ВР).
Контролюючи органом у акті перевірки відображено, що на території, яка належить КП “Харківводоканал”, за адресою: м. Харків, вул. Конторська, 90, знаходиться місце зберігання пального - склад ЦРТОУ (цех по ремонту та технічному обслуговуванню устаткування), що підтверджується відомістю основних засобів та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 05.05.2020 № 208136684 щодо об`єкту нерухомого майна - нежитлова будівля Ю-1 загальною площею 279,4 м2, на території якого знаходиться металева стаціонарна споруда, в якій зберігаються балони з газом.
Відповідач зазначив також, що на цьому складі зберігається газ вуглеводневий скраплений паливний, який отримується підприємством згідно договору про закупівлю товару від 28.03.2018 № 86/3-Пц/18 з ТОВ “Зварювальний Мир” для використання на власні потреби. КОД УКТЗЕД товару згідно акцизних накладних 2711129400, 2711129700, “Скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази”.
В ході проведення перевірки здійснено матеріально-відповідальними особами зняття фактичних залишків пального в присутності фахівців контролюючого органу станом на 25.01.2021, встановлено зберігання пального у розмірі 100,7 л.
На підставі зазначеного складено відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів станом на 25.01.2021 при перевірці господарського об`єкту КП “Харківводоканал”, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Конторська, 90.
Тобто, фахівцями податкової під час фактичної перевірки КП “Харківводоканал” встановлено факт зберігання пального без наявності відповідної ліцензії у підприємства, а саме: газу вуглеводного скрапленого паливного по складу ЦРТОУ (дільниця складу) без отримання відповідної ліцензії на зберігання.
На підставі акту перевірки від 27.01.2021 №37/35-00-07-01-04/03361715 винесено податкове повідомлення-рішення від №00015070104 від 25.02.2021 на суму 500 000,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням КП “Харківводоканал” застосовано процедуру адміністративного оскарження.
Рішенням від 07.06.2021 №12722/6/99-00-06-03-02-06 податковий орган відмовив у задоволенні скарги КП “Харківводоканал”, а висновки оскаржуваного податкового повідомлення-рішення залишив без змін.
КП “Харківводоканал” не погоджуючись із вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що у межах спірних правовідносин у КП “Харківводоканал” не виникло законодавчо мотивованого обов`язку з отримання ліцензії на зберігання пального, отже, податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 25.02.2021 №00015070104 є протиправним та підлягає скасуванню як таке, що винесено без достатньої правової підстави.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом №481/95-ВР.
Так, відповідно до частини 8 статті 15 Закону №481/95-ВР (тут і надалі в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва
Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.
Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема:
зберігання пального – діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;
місце зберігання пального – місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Водночас, у Законі №481/95-ВР не розкрито, що саме розуміється під власним споживанням пального, та не визначене поняття «ємності».
За загальним правилом поняття «ємність» охоплює споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. За наведеного, застосування такого поняття в розумінні Закону №481/95-ВР передбачало б застосування вимог щодо обов`язку отримати ліцензію для будь-якого суб`єкта господарювання, що придбав пальне і використовує його. 
Однак, такий підхід суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою якого є, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.
За такого правового врегулювання, поряд із нормами Закону №481/95-ВР для визначення, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на яке суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію, врахуванню підлягають також норми ПК України.
Так, згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад – це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом, зокрема:
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.
Відповідно до підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.
Не є акцизним складом пересувним:
транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;
паливний бак транспортного засобу.
При цьому, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:
до акцизного складу;
до акцизного складу пересувного;
для власного споживання чи промислової переробки;
будь-яким іншим особам.
Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:
у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;
при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.
До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:
а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;
б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які:
призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг;
належать іншим особам;
виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;
в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.
Згідно з підпунктами 14.1.224, 14.1.224-1 розпорядник акцизного складу – суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.
Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб:
реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий;
ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.
При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного.
Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.
З системного аналізу наведених норм ПК України та Закону №481/95-ВР слід дійти висновку про те, що зберігання пального у правовідносинах регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). 
Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.
Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення, яке полягає, зокрема, у зберіганні пального без отримання ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності на балансі, у залишках суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.
Як слідує з матеріалів справи, підставою для встановлення податковим органом  факту зберігання пального без наявності відповідної ліцензії у підприємства, а саме: газу вуглеводного скрапленого паливного по складу ЦРТОУ (дільниця складу) без отримання відповідної ліцензії на зберігання слугував висновок те, що приміщення ЦРТОУ (цех по ремонту устаткування), який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за КП «Харківводоканал» та в якому виявлені газові балони з пальним, є місцем зберігання такого пального.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що за адресою  м. Харків, вул. Конторська 90, в пункті вигрузки здійснюється прийомка товару (газу) та, одночасно, видається на виробничі участки та цехи, в тому числі і ліварно-заготовчої дільниці ЦРТО (цех по ремонту технічного обладнання та устаткування), що підтверджується накладною вимогою на внутрішні переміщення.
Як вбачається з матеріалів справи, за цехом по ремонту технічного обладнання та устаткування обліковується 15 мобільних газозварювальних апаратів, в кожному з яких містяться балони об`ємом 40 літрів з киснем та пропаном. Вказані мобільні апарати формуються господарським способом та вводяться в експлуатацію Актами виконаних робіт по збірці власними силами мобільного газозварювального комплексу.
Як пояснив представник КП «Харківводоканал», спірне пальне (газ пропан) позивач використовує як необхідний компонент для функціонування звичайного газополум`яного різака, для розкрою метала в якості попереднього підігріву. Для роботи такого різака потрібно по одному балону пропану та кисню, які є складовими мобільних постів, тобто, зазначені мобільні пости по суті є пристроями для виконання зварювальних робіт та розкрою метала, а газові балони є тими частинами, без наявності яких, використання такого пристрою є неможливим.
Показники Відомостей свідчать про те, що залишок пального на підприємстві складає 100,7 л, що дорівнює повній комплектації 2-х мобільних постів (балони по 40л), та частковій комплектації ще одного мобільного поста. Тобто, всі балони були укомплектовані в мобільні пости для газозварювальних робіт, в яких є потреба при здійсненні господарської діяльності Підприємства.  Тобто, вказані балони по 40 л є складовими вказаних агрегатів і по суті виконують функцію пального баку, без наявності якого, газозварювальні роботи здійснювати буде не можливо. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи про те, що балони не були під час проведення перевірки приєднані безпосередньо до мобільних постів, не спростовують того, що ці балони з паливом виконують функцію ємностей та є складовою частиною обладнання, а відповідають ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу пересувного», тому позивач не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.
Наведене виключає факт порушення позивачем частин 1, 8 статті 15 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального” .
Також, з матеріалів справи судом встановлено, що фактична перевірка проведена на підставі наказу Офісу великих платників податків ДПС від 18.01.2021 №4-п “Про проведення фактичної перевірки КП “Харківводоканал”, фахівцями Північного управління проведена фактична перевірка господарського об`єкту за адресою: м. Харків, вул. Конторська, 90, в якому здійснює діяльність КП “Харківводоканал” на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, підпунктів 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпунктів 20.1.6, 20.7.8, 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11, 20.1.13 пункту 20.1 статті 20, пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, Закону № 481/95-ВР.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України.
Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Позивач вказує, що як підставу для проведення фактичної перевірки підприємства у наказі Офісу великих платників податків ДПС від 18.01.2021 №4-п зазначено підпункти 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, без наведення фактичних підстав для його застосування щодо зазначеного платника податків.
Так, за приписами пункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган обмежився лише посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. 
У наказі також зазначено, що перевірка призначена для здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального.
При цьому, відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.
Доводи відповідача про те, що саме вказівка на те, що перевірка призначена для здійснення відповідних функцій податкового органу, не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з такого.
Стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 120/5229/20-а.
У наказі від 18.01.2021 №4-п відповідач жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених підпунктами 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки.
У наказі, який слугував підставою проведення перевірки, в результаті якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача. Наказ взагалі не містить обґрунтування жодної з можливих підстав перевірки, визначеної підпунктами 80.2.2. та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
При цьому, суд звертає також увагу на те, що згідно з умовою, визначеною у пункті 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
Отже, умовою, яка надає право реалізувати контролюючому органу право на проведення фактичної перевірки є, зокрема, обставина наявності у наказі інформації щодо підстави призначення перевірки.
Відповідно до висновку, сформульованого Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Отже, наявність порушення при призначенні та/або проведенні перевірки може бути покладено в підстави позову про скасування податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення, якщо таке було прийнято за результатами перевірки.
При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування такої Верховним Судом, як це передбачено приписами частини п`ятої статті 242 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами позивача про відсутність у наказі підстав для проведення фактичної перевірки, що свідчить про неправомірність прийняття відповідачем наказу про проведення перевірки позивача та, як наслідок, незаконність проведеної на його підставі перевірки.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.09.2020 (справа №520/8836/18) констатував, що податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом (у разі визнання незаконним факту призначення й проведення перевірки), не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії, взагалі не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального у спірних правовідносинах, з врахуванням напрямків господарської діяльності підприємства і наявного у позивача обладнання та допустив помилкове ототожнення господарської операції із придбання пального із зберіганням пального, а також допустив порушення при призначення перевірки, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення - рішення.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 по справі № 520/11145/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст постанови складено  07.06.2022 року