Номер провадження: 22-ц/813/3545/22 
Номер справи місцевого суду: 522/7294/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року,  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якому просила суд ухвалити судове рішення, яким стягувати з відповідача на її користь на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 30 000 грн, до закінчення навачння, а саме до 30 червня 2023 року. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.04.2019 року і до 31.08.2020 року.
Стягнуто з  ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року в частині періоду стягнення та розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дитину ( ОСОБА_4 ), яка продовжує навчання, у розмірі 30 000 гривен щомісячно, до досягнення нею двадцяти трьох років. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 року клопотання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року – задоволено. Поновлено представнику ОСОБА_1 – ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року до розгляду справи у суді апеляційної інстанції (Том ІІ: а.с. 133, 134).
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 та його представника не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.12.2021 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду (Том ІІ: а.с. 153, 153 зворот). 
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя {Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020}
Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю. 
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення. 
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилася донька – ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане повторно 11.10.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (т.1 а.с.18).
ОСОБА_4 зарахована до навчання з 01.09.2018 року до Одеського національного медичного університету за спеціалізацією «Фармація, промислова фармація» (денна форма навчання, контрактна основа), про що свідчить довідка ОНМедУ №18.00326 від 23.04.2019 року (т.1, а.с.59)
За навчання доньки у 2019-2020 навчальному році 10.07.2019 року ОСОБА_4 сплатила 19100 грн (т.1 а.с.57,58).
З договору №ОДА 34699 про надання спортивно-оздоровчих послуг від 22.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 відвідує спорт клуб «Sport Life», вартість послуг за договором строком на 12 місяців становить 5 738 грн (т.1 а.с.50-52).
Також Єлизавета отримує консультативні та організаційні послуги з питань вивчення англійської мови в ТОВ «Приватний заклад освіти «Лондонська школа англійської мови в Одесі» у період з 02.09.2019 року по 08.02.2020 року, вартість за договором за 4 тижні навчання становить 2185 грн (т.1 а.с.54-56).
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд враховуючи наведений обсяг витрат Єлизавети, вартісне лікування від бронхіальної астми, відвідування спортивно-оздоровчого комплексу та вивчення іноземної мови, зважаючи на виписки по рахункам та неможливість виїзду за кордон до погашення заборгованості по аліментам з метою працевлаштування моряка, наявність у відповідача рахунку в банку, дійшов висновку про стягнення з   ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання у розмірі 5000 грн. Втім, судом зауважено, що стягуючи аліменти до 01.09.2020 року, тобто переходу доньки сторін на заочну форму навчання, суд виходить з того, що не доказана необхідність утримання дитини, відсутні докази продовження Єлизавети займатися лише навчанням та додатковими заняттями, тобто відсутність працевлаштування.
Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком суду, а саме в частині періоду сплати аліментів, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, згідно ст. 27 Конвенції про захист прав дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до ч.8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.
Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.
Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей.
Постановою Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 20) роз`яснено судам, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із вказаним позовом,  ОСОБА_1  просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 аліменти до закінчення її навчання, а саме до 30 червня 2023 року. 
Однак, оскаржуваним рішенням суду ухвалено сплату аліментів з 25 квітня 2019 року до 31 серпня 2020 року, у звязку із переходом дитини на заочну форму навчання з 1 вересня 2020 року, оскільки немає доказів, що дитина займається лише навчанням та потребує утримання за відсутності працевлаштування.
Разом з тим, статтею 199 СК України  передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.  Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, із ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо.
Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Зокрема в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена також у постановах Верховного Суду України від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц, від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, в яких предметом розгляду були подібні правовідносини.
Зокрема у вищевказаних постановах Верховного Суду викладений висновок, щодо застосування ст.199 СК України, а саме, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від форми навчання.
Як вбачається з матеріалів справи (том ІІ: а.с. 92) та змісту оскаржуваного судового рішення, позивачка ОСОБА_1 визнала факт того, що донька ОСОБА_5 з 01.09.2020 року навчається на заочній формі навчання. Зазначене не оспорюється і відповідачем. 
З урахуванням вищевикладенного, апеляційний суд вважає, що при визначені періоду сплати аліментів, суд першої інстанції неправильнозастосував ст. 199 СК України та не врахувавши, що дочка ОСОБА_5 продовжує навчання, у тому числі на заочній формі навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дочку, тому в цій частині рішення суду слід змінити, з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими та заслуговують на увагу суду.
Разом з тим, твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не враховано, що дохід відповідача є стабільний та регулярний, заробітна плата складає 274 доларів США за кожний відпрацьований день, що станом на дату ухвалення оскаржуванного рішення складало (27,75 х 274) 7603,50 грн. та судом першої інстанції неправильно застосовано ч.1 ст. 182 СК України, ст. 81 СК України і ст. 10 Постанови КМУ від 26.02.1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів» щодо розміру сплати ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки є необгрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне. 
Так, відповідно до ч.1 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Судовим розглядом справи встановлено, що працевлаштування ОСОБА_3 за кордоном на судах як моряка підтверджується матеріалами справи, зокрема договором найму моряка-експатріанта від 01.06.2017 року (т.1 а.с.160-166).
З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається постійне тривале перебування ОСОБА_3 за кордоном (т.1 а.с.110).
З виписки по рахункам ОСОБА_3 АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання вимог ухвали про витребування доказів вбачається, активний рух коштів на рахунках відповідача (т.1 а.с.131-144).
Матеріалами справи також встановлено, що за результатами зібрання доказів, шляхом направлення судового доручення до Республіки Молдова встановлено, що кінцевий баланс на рахунку ОСОБА_3 у VICTORIABANK становить 15255,48 дол. США, останнє зняття коштів відбулося 11.02.2020 року (т.2 а.с.72-89).
Також, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2019 року у справі №522/17345/18, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.11.2019 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 5000 грн. з 01.10.2018 по 18.04.2019 року та стягнуто додаткові витрати у розмірі 9110 грн. (т.1 а.с.167-176).
При виконанні вищевказаного рішення постановою державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Офіцеровою Л.Л. від 17.12.2019 ВП №60885880 встановлено ОСОБА_3 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів (т.2 а.с.16).
У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_3 звернувся до центру зайнятості з метою працевлаштування, про що свідчить індивідуальний план працевлаштування безробітного від 24.02.2020 року (т.2 а.с.17-18).
З урахуванням вищевикладенного, апеляційний суд погоджується іх висновком районного суду про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання у розмірі 5000 грн., оскільки судом вірно враховані встановлені вище обставини.
Окрім того, слід зазначити, що аліменти, які сплачуються на утримання повнолітніх дочки (сина) це платіж на утримання цих осіб, який повинен бути спрямований на покриття матеріальної допомоги, якої вони потребують, зокрема, у зв`язку із продовженням навчання. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням цієї мети, та обов`язку, який є в обох із батьків і має бути рівним, а розмір аліментів має бути обґрунтованим та доведеним.
 Враховуючи рівність обов`язків батьків у цій частині, беручи до уваги не повністю доведений позивачкою розмір аліментів, колегія суддів з врахуванням встановлених судом першої інстанції в ході розгляду обставин справи приходить до висновку, що розмір аліментів в сумі 5000,00 грн. на місяць, (а всього 10000 грн. - по 5000 грн. з обох батьків) є достатньою сумою для утримання доньки, комфортного навчання та розваг.
Більш того, апеляційний суд також зауважує, що спільна донька позивача і відповідача – ОСОБА_5 є повнолітньою, працездатною особою, яка навчається на заочній формі, що не позбавляє її можливості також працевлаштуватись та одержувати певний дохід. 
Таким чином, враховуючи вище наведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 5000 щомісячно, оскільки такі аліменти узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб повнолітньої доньки та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено.
Будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати, що відповідач має матеріальну змогу надавати допомогу донці в більшому розмірі, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції позивачкою не надано. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали б на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, рішення суду підлягає зміні.
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, необхідно відповідно провести і розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору.
Згідно з п. 3, 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Враховуючи те, що позивач  ОСОБА_1   звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за подання позовної заяви в сумі 768,40 грн. та апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн., необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнгити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року – змінити в частині періоду сплати аліментів, стягнувши з  ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.04.2019 року і до 30.06.2023 року або до закінчення навчання.
В решті рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в загальному розмірі 1921 гривень. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 03.05.2022 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:          О.С. Комлева                                

С.М. Сегеда