КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/19042/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4760/2022
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
16 серпня 2022 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 18 листопада 2021 року у складі судді Чех Н.А.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення порушення права власності на квартиру, -
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення порушень права власності на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання дублікату-2 Свідоцтва про право власності на вказану квартиру недійсним. 
 
Позов обґрунтовано тим, що позивачу та  ОСОБА_2 на підставі Дубліката "Свідоцтва про право власності на житло" від 25 грудня 2003 року, реєстраційний запис № 6642, виданого згідно Розпорядження ДРА Дніпровського району м. Києва № 175 від 25.04.2007 та згідно Технічного паспорту, належить на праві приватної спільної сумісної власності в рівних долях трикімнатна квартира.
 
 18 листопада 2019 року позивачу стало відомо, що 23.01.2018 відповідачем в особі Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з Розпорядженням № 43-1/Д від 15 січня 2017 року  ОСОБА_4 був виданий Дублікат-2 вказаного Свідоцтва про право власності на квартиру, котрий він отримав таємно від нього, та котрий за змістом по відношенню до раніш виданого йому аналогічного документу не є його дублікатом, а є новим документом. 
 
В указаному документі, без погодження з ОСОБА_1 як співвласником, протиправно визначено, що вказане нерухоме майно належить йому та третій особі  ОСОБА_4 в рівних долях не на конкретно раніше визначеній спільній сумісній власності, а вже на альтернативному праві приватної (сумісної або часткової) власності. На підставі чого ОСОБА_2 відчужив 1/2 частину квартири третій особі ОСОБА_3 . 
 
Вважає, що Дублікат-2 є незаконним, він грубо порушує раніше встановлене на підставі закону його право власності у володінні, користуванні та розпорядженні вказаним спільним сумісним нерухомим майном. Він звертався зі скаргою до відповідача, яка не була задоволена.
 
ОСОБА_2 звернувся до поліції з неправдивою інформацією про втрату копії Свідоцтва про право власності на спірну квартиру, і така інформація не була належним чином перевірена відповідачем. 
 
Окрім цього, ОСОБА_2 таємно від нього в заяві про видачу дублікату Свідоцтва про право власності, в графі підписи наймача та повнолітніх членів сім`ї самовільно підробив його (позивача) підпис. 
 
Також, в цій заяві спотворено і неправильно зазначене дійсне прізвище його та третьої особи; було надано копію сторінки його (позивача) паспорту, який вже на той час не існував (був замінений). Відповідач на вказані обставини не звернув увагу, не перевірив. У зв`язку з чим позивач звернувся у суд з указаним позовом та просив врахувати, що порушенням його прав є те, що правовий режим спільної сумісної і спільної часткової власності не є ідентичними і суттєво різняться між собою. 
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення районного суду незаконним та необґрунтованим, прийнятим на припущеннях, без врахування вимог закону, судової практики, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
 
Зазначено, що районний суд проігнорував те, що відповідач скасувавши Розпорядження ДРА Дніпровського району м. Києва № 175 від 25.04.2007 та видавши нове Розпорядженням № 43-1/Д від 15 січня 2017 року позбавив позивача права власності на спірну квартиру, а також залишив поза увагою без надання правової оцінки та дослідження наданих з цих підстав доказів, прийняв в односторонньому порядку лише заперечення відповідача.
 
Вказано, що судом не було враховано того, що видача дублікату відбулася з порушенням Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002,  а також  не звернуто уваги та не враховано роз`яснення, викладені у листі Мінюсту України № 20734/5162-0-30-16/8 від 14.06.2016 та порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.
 
Також районний суд безпідставно послався на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2019, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції та зробив незаконний висновок, що виданий ОСОБА_5 . Дублікат-2 Свідоцтва про право власності на житло, вказує на перебування спірної квартири у спільній частковій власності. Інші вимоги ідентичні за замістом з позовними.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судом повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе  розглядати справу у їх відсутність.
 
Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, адвоката Дем`янюка В.П. в інтересах ОСОБА_4 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
 
Як убачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є батьком та сином й проживали у квартирі АДРЕСА_1 , що належала до комунальної власності.
 
Відповідно до частини другої статті 9 ЖК Української РСР у редакції від 01 січня 1993 року громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.
 
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
 
Процедура передачі будинків у власність громадянам визначена Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56.
 
Зі змісту пунктів 18, 19, 20, 21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян від 15 вересня 1992 року № 56, затвердженого Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству, убачається, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім`ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
 
Судами встановлено, що на підставі розпорядження відділу приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної ради народних депутатів Житомирської області від 28 грудня 1993 року № 358 спірна квартира була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі розпорядження Органу приватизації Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №59-666 від 25 грудня 2003 року, згідно рішення,  набули у приватну, спільну (сумісну або часткову) власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.54).   
 
Встановлено, що на підставі указаного рішення органу приватизації було видано Свідоцтво про право власності на житло, де зазначено, що вказана квартира дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_5 в рівних долях. Вказане Свідоцтво є правовстановлюючим документом, є оригіналом.
 
Згідно Розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №175 від 24 квітня 2007 року було видано Дублікат Свідоцтва про право власності на житло - на спірну квартиру, в якому зазначено, що вказана квартира дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності гр. ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_5 в рівних долях. Вказаний дублікат був виданий на підставі звернення  ОСОБА_1 (позивача).
 
На підставі Розпорядження №43-1/Д від 15.01.2018 року Органу приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації задоволено прохання ОСОБА_5 та видано у зв`язку з втратою дублікату новий документ - Дублікат-2, в тексті якого зазначено, що спірна квартира дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_5 в рівних долях.
 
Встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло подарував належну йому Ѕ частину спірної квартири ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини квартири від 29.01.2018, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.10.2019, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ТОВ «Єврореконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_1 дві житлові кімнати площами 12,3 кв.м. та 10,1 кв.м., а в користування ОСОБА_3 кімнату площею 19,2 кв.м., комору площею 1,6 кв.м., лоджію площею 2,10 кв.м.; місця загального користування залишені в спільному користуванні. 
 
В указаних судових рішеннях зазначено, що в суді було встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності Ѕ частина спірної квартири, ОСОБА_3 належить на праві власності Ѕ частина спірної квартири. 
 
Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 районний суд виходив з підстав його незаконності та необґрунтованості.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
 
Стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
 
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
 
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
 
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
 
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
 
Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
 
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
По даній справі позивач просить визнати недійсним  Дублікат-2 Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що Дублікат-2 є незаконним та грубо порушує раніше встановлене на підставі закону його право власності у володінні, користуванні та розпорядженні вказаним спільним сумісним нерухомим майном.
 
Разом з тим,  за змістом,  оспорюваний  Дублікат-2 Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1  є ідентичним оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, виданому на підставі розпорядження № 59-666 від 25 грудня 2003 року.
 
Відповідно до вимог діючого на час видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло законодавства, а саме пункту 6.4. "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 дублікат свідоцтва про право власності може бути видано лише у разі його крадіжки, втрати, пошкодження з обов`язковим дотриманням встановленої процедури, яка передує видачі, та визнанням у зв`язку з цим недійсним втраченого свідоцтва.
 
Відповідно до матеріалів справи, за заявою ОСОБА_1 було видано розпорядження Органу про оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла в Дніпровської районної у м. Києві  державної адміністрації від 24 квітня 2007 № 175 «При видачу дублікату «Свідоцтва про право власності на житло». На підставі зазначеного розпорядження видано дублікат Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003, який посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової)  власності гр. ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_5 в рівних долях. 15 січня 2018 року від відділу (Центру) надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до Органу приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява з копіями документів гр. ОСОБА_5 про видачу дублікату Свідоцтва про право власності на житло. За результатами опрацювання поданих документів видано Дублікат-2 Свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2003 року, яке отримано особисто гр. ОСОБА_5 23.01.2018 (а.с. 11-12).
 
Зі змісту долученого до справи листа від 25.11.2019 № 103-103/ОП/М-1529/1-10270  убачається, що Органом приватизації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації під час видачі Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003 розподіл часток у праві приватної власності не проводився, а лише продубльовано відомості, які містилися в оригіналі Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003.
 
Отже, визначення часток у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_1 відбулося до видачі оспорюваного Дубліката-2 Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003.
 
Окрім цього, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2019, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.10.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ТОВ «Єврореконструкція», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 задоволено частково та виділено в користування ОСОБА_1 дві житлові кімнати площами 12,3 кв.м. та 10,1 кв.м., а в користування ОСОБА_3 - кімнату площею 19,2 кв.м., комору площею 1,.6 кв.м., лоджію площею 2,10 кв.м.; місця загального користування залишено в спільному користуванні.
 
За наслідками вирішення зазначеного спору визнано доведеним, що спірне житлове приміщення належить  на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних долях - по Ѕ частині квартири, кожному (а.с.74,75 т.1). 
 
Зазначене рішення суду першої інстанції є чинним.
 
Статтею ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
 
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
 
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
 
Згідно пункту 13 глави 10 розділу II "Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженних Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5 особливим видом копії документа є дублікат - повторно оформлений службовий документ для використання замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, що має таку саму юридичну силу.
 
Дублікат виготовляється на такому самому бланку, що й оригінал, та містить інформацію, аналогічну інформації в оригіналі. На ньому проставляються відбиток печатки установи і підписи посадових осіб, які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката. На дублікаті проставляється у правому верхньому куті відмітка "Дублікат".
 
З правової точки зору "дублікат" - документ, ідентичний похідному, що має такі самі юридичні наслідки, як і оригінал. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості його використання з певних причин.
 
Зі змісту пункту 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, вбачається, що у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на квартиру за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.
 
Видача дубліката свідоцтва про право власності на житло здійснюється відділами приватизації через Центри надання адміністративних послуг районних в місті Києві державних адміністрацій безкоштовно протягом 30 календарних днів. Для вирішення питання про видачу дублікату до ЦНАП необхідно подати наступні документи: заява зі згодою всіх повнолітніх співвласників житла, що брали участь у приватизації (заява заповнюється в присутності адміністратора); копії паспортів (свідоцтв про народження осіб, які не досягли 16-річного віку) співвласників житла (за наявності оригінала документа). Якщо один з співвласників житла помер, подається копія свідоцтва про смерть та запит нотаріальної контори (нотаріуса); лист з органу внутрішніх справ на заяву про втрату (викрадення) оригінала свідоцтва про право власності на житло; оголошення про втрату свідоцтва в друкованих засобах масової інформації. 
 
Встановлено, що відповідачу було видано ЦНАП всі необхідні, визначені законодавством документи для видачі Дублікату-2 Свідоцтва про право власності на житло. 
 
Встановлено, що  відповідно до висновку  ДОП Дніпровського управління  поліції ГУ НП у м. Києві В.О.Близнюк,  затвердженим  начальником Дніпровського УП ГУНП України у м.Києві 22.12.2017 та складеним на підставі заяви ОСОБА_5 про  виявлення ним 08.12.2017 втрати документів на його ім`я - свідоцтва  про право власності на Ѕ кв. АДРЕСА_1 , працівником поліції було проведено заходи по розшуку указаних документів, проте інформації щодо їх місцезнаходження не здобуто (а.с.80).
 
Як убачається зі справи, виданий ОСОБА_2 . Дублікат-2 Свідоцтва про право власності на житло, фактично є ідентичний змісту виданому оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2003.
 
За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими  доводи апеляційної скарги про  видачу відповідачем оспорюваного  свідоцтва з порушенням законодавства, що регулює порядок його видачі.
 
Є такими, що не заслуговують на увагу й твердження апеляційної скарги про позбавлення скаржника розпорядженням органу приватизації права власності на житло, остільки  вони носять голослівний характер. 
 
При цьому, колегією суддів враховується та обставина, що оспорюваний Дублікат 2  свідоцтва про право власності на житло видано на підставі розпорядження органу приватизації Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації.
 
Отже, заявлена по справі вимога носить похідний характер від рішення органу виконавчої влади, проте указане розпорядження органу приватизації ніким не оспорено.
 
Доводи апеляційної скарги  не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він вважає такою, що є єдино правильною та єдино можливою, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
 
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 23 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: