ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3829/22 Справа № 180/2679/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків, - 

В С Т А Н О В И В: 

               У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків.
               В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 1992 року він перебував у трудових відносинах із АТ «Марганецький ГЗК». Працюючи на даному підприємстві, отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами, у яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань. Актом №38/8 про нещасний випадок на виробництві на формою Н-1 зафіксовано, що 04.06.2004 року о 14-50 годині в шахті №9/10 під час встановлення додаткових секцій забійного секційного конвеєра відбувся просип гірничої маси, внаслідок чого було травмовано праве око ОСОБА_1 . Актом розслідування нещасного випадку на виробництві від 04.06.2004 року форми Н-5 встановлено втрату працездатності ОСОБА_1 та встановлено відсутність вини у травмуванні з боку робітника. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, йому визначено 10% втрати професійної працездатності внаслідок травмування правого ока, з 01.08.2020 року по 01.08.2023 року. Також, 18.08.2004 року, під час виконання трудових обов`язків, він отримав травму і йому встановлено діагноз: перелом шиловидних відростків променевої та ліктьової кісток. 09.09.2004 року, за наслідками травмування 18.08.2004 року складено Акт № 9/165 нещасного випадку невиробничого характеру. 05.02.2021 року був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) на формою П-4: радикулопатія попереко-крижова та шийна, ХОЗЛ, нейросенсорна приглухуватість. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є важкість праці, робоча поза, навантаження, хімічні речовини, шум. За довідкою про результати визначення ступеня страти професійної працездатності у відсотках, йому встановлено третю групу інвалідності та визначено 65% втрати працездатності. З 2004 року він проходив численні лікування. Йому вперше було встановлено втрату професійної працездатності на рівні 10% в 2004 році внаслідок травмування на виробництві, також в 2004 році було вдруге травмовано на виробництві, але вказана травма обліковується, як невиробнича. В 2021 році встановлено втрату професійної працездатності на рівні 65%. З урахуванням тривалості роботи у шкідливих умовах праці, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотність таких наслідків, постійний характер страждань, він переносить постійний фізичний дискомфорт, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, тому вважає, що йому нанесена моральна шкода. 
               Просив суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків в сумі 280000 гривень, а також витрати на правничу допомогу у сумі 12000 гривень.
               Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
               Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
               Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
               В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовлено.
               Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір на користь держави в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
               Не погодившись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди зі 100 000 грн. до 280 000 грн. 
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
               Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
               Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
               Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК» з 20.04.1992 року по 16.08.2008 року, з 12.10.2009 року по 24.03.2020 року, зокрема, працював підземним ГРОЗ 5 розряду (а.с.16-17).
               04.06.2004 року ОСОБА_1 отримав травму на виробництві – інородне тіло у роговиці правого ока. Керетит правого ока.
               Згідно з Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1, затвердженим 30.07.2004 року, 04.06.2004 року о 04-50 годині, при встановленні натяжної секції КЛЗС, із кровлі заходки сталося просипання гірничої маси та частки руди, вдарившись у вентрукав, попали у праве око ОСОБА_1 . Осіб, які допустили порушення законодавства з охорони праці, немає (а.с.18-19).
               Згідно Акту розслідування нещасного випадку форми Н-5, який стався 04.06.2004 року, складеного 29.06.2004 року, основною причиною нещасного випадку є попадання частин гірничої маси в око постраждалого (а.с.20-21).
               Крім того, 18.08.2004 року із ОСОБА_1 стався нещасний випадок: після робочої зміни він ішов додому та перестрибував калюжу, підсковзнувся та впав, вдарився рукою, в результаті чого отримав перелом шиловидних відростків лучової та ліктьової кістки, про що було складено Акт №9/165 про нещасний випадок невиробничого характеру (а.с.24).
               Також, згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05.02.2021 року, ОСОБА_1 працював в умовах впливу шкідливих факторів 26 років 9 місяців 12 днів, має такий діагноз: радикулопатія попереко-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полісигментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинними синдромами з вазомоторними трофічними порушеннями у кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Професійні захворювання виникло через: важкість праці, хімічні речовини, в тому числі аерозолі переважно фіброгенної дії, шум (а.с.38-40).
               Повторним оглядом МСЕК 29.07.2020 року ОСОБА_1 було встановлено 10% втрати професійної працездатності, у зв`язку з травмою з 01.08.2020 року по 01.08.2023 року (а.с.22).
               Первинним/повторним оглядом МСЕК 09.03.2021 року ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності: первинно за професійними захворюваннями – 30% радикулопатія, 20% ХОЗЛ, 5% туговухість, та повторно 10% за травмою 2004 року, з 16.02.2021 року по 01.03.2022 року (а.с.41).
               Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок професійних захворювань, отриманих на виробництві відповідача є доведеним. Суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав, що розмір моральної шкоди має становити 100000,00 грн, а позов підлягає частковому задоволенню в межах даної суми.
               Проте, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, виходячи з наступного.
               Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
               Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
               Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
               Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
               Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
               У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
               У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
               Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
               Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
               Зазначений висновок суду першої інстанції щодо наявності завдання позивачу моральної шкоди, є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
               Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без достатнього урахування роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
               Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим.
               У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
               Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
               При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті професійних захворювань, судом не врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
               Доводи апеляційної скарги представника позивача про дещо занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що частково заслуговують на увагу.
               Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотність таких наслідків, розмір втрати працездатності, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 65 %, встановлення третьої групи інвалідності, приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 100000,00 грн. є заниженим, таким що не відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням через втрату здоров`я.
               Враховуючи стан здоров`я, ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я та втратою працездатності, а також з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у достатньому та необхідному розмірі 130 000,00 грн.
               Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
               Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
               Суд першої інстанції при постановлені рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою здоров`я.
               Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушень свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
               Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду змінити відповідно до положень статті 376 ЦПК України.
               За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення на підставі положень статті 376 ЦПК України підлягає зміні в частині присудженого до стягнення розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши його зі 100 000,00 грн. до 130 000,00 грн. з утриманням податків та зборів згідно чинного законодавства України, а також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, в частині розміру судового збору присудженого до стягнення з АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави збільшивши його з 1 000,00 грн. до 1 300,00 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 — задовольнити частково.
       Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2022 року — змінити в частині присудженого до стягнення з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши його зі 100 000,00 грн. до 130 000,00 грн. з утриманням податків та зборів згідно чинного законодавства України, а також в частині розміру судового збору присудженого до стягнення з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави збільшивши його з 1 000,00 грн. до 1 300,00 грн. 
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                                       І.Ю. Ткаченко