Ухвала    
 
04 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 553/1867/19
провадження № 61-6518 ск22 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду                   від 15 червня 2022 року, позов  ОСОБА_2 та зустрічний позов                ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В порядку розподілу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 120,5 кв. м, на 1/2 частину автомобіля марки «Mercedec-benz», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 1/2 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2008 року випуску, реєстраційний номер                НОМЕР_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «3A3-DAEWOO LANOS», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , припинивши право спільної сумісної власності на транспортний засіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля марки «3A3-DAEWOO LANOS» у розмірі 26 802,41 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.
До Верховного Суду 13 липня 2022 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, які оскаржує в частині відмови в задоволенні її зустрічного позову про визнання квартири  АДРЕСА_2 особистою власністю                     ОСОБА_1 .
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених                     статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Щодо форми і змісту касаційної скарги
У порушення вимог пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України заявник подає касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду                м. Полтави від 22 лютого 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, однак в резолютивній частині просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду                              від 15 червня 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, що не відповідає повноваженням Верховного Суду згідно із статтею 409 ЦПК України.
Таким чином, заявнику необхідно уточнити вимоги касаційної скарги та викласти їх відповідно до повноважень суду касаційної інстанції. Також надіслати копії уточненої касаційної скарги та доданих матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Щодо сплати судового збору
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Враховуючи положення підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з зустрічним позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ОСОБА_1 оспорює рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у визнанні квартири АДРЕСА_2 її особистою власністю.
Враховуючи, що в розпорядженні Верховного Суду матеріали цивільної справи № 553/1867/19 відсутні, cуд позбавлений можливості встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні цієї касаційної скарги. ОСОБА_2 звертаючись до суду із позовом оцінив спірну квартиру у 1 680 000,00 грн, ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначає ціну позову у розмірі 433 000,00 грн.
З урахуванням викладеного, заявник на підтвердження ціни позову має надати належні докази про вартість майна, на яке ОСОБА_1 просить визнати право особистої власності та документи, що підтверджують сплату судового збору у розмірі, визначеному статтею 4 Закону України «Про судовий збір». 
Оскільки із касаційної скарги та доданих до неї матеріалів неможливо визначити розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, суд не має можливості вирішити клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору, який мотивовано тим, що незадовільний майновий стан заявника перешкоджає їй сплатити судовий збір у повному обсязі.
Водночас суд зазначає, що заявник, посилаючись на відсутність будь-якого доходу за 2021 рік, крім продажу рухомого майна на суму 42 791,00 грн, не надає об`єктивних даних про свій майновий стан.
Зокрема, із касаційної скарги та доданих до неї матеріалів слідує, що заявниця є власницею рухомого і нерухомого майна.
Крім квартири, яка є об`єктом поділу в межах цієї справи (квартира АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 володіє 13/25 часток житлового будинку по АДРЕСА_3 , 1/2 частинами автомобілів марки «Mercedec-benz», «Mitsubishi Pajero Wagon», автомобілем марки «3A3-DAEWOO LANOS», однак дані щодо отримання доходу від цього рухомого чи нерухомого майна не надає.
Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.
Керуючись статтями 185, 389, 392 - 394 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2022 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 29 серпня  2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                    О. В. Білоконь