ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" травня 2022 р.           Справа№ 910/10379/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Тарасенко К.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 (повний текст складено 15.11.2021)
у справі №    910/10379/21 (суддя Баранов Д.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення грошових коштів у розмірі 27 377, 10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перевезення відповідачем вантажу позивача в результаті технічної несправності вагону сталась нестача вантажу, чим позивачу було завдано збитки у розмірі 27    377,10 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 позов задоволено. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" збитки в розмірі 27    377,10 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про  те, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку із чим він зобов`язаний відшкодувати заподіяні позивачу збитки.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за твердженням відповідача, позивач прийняв технічно справний вагон № 95235453 з цілісними пломбами відправника, які відповідають перевізним документам, що засвідчено підписом представника одержувача у пам`ятці про подавання вагонів.
При цьому, відповідач зауважує на тому, що спірний вагон знаходився у одержувача на протязі 15 годин до пред`явлення вимоги щодо комісійної видачі вантажу та вимоги про складення комерційного акту.
За таких обставин, відповідач вважає, що покладання на нього відповідальності без жодних доказів того, що нестача вантажу виникла в процесі здійснення перевезення до моменту видачі вантажу одержувачу суперечить принципу забезпечення доведеності вини та принципу законності.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
Зокрема позивач наголошує на тому, що ним та вантажоодержувачем при прибутті спірного вагону у технічно пошкодженому стані, у порядку, визначеному чинним законодавством України, було вжито необхідних заходів задля повідомлення залізниці про необхідність засвідчення обставин невідповідності маси вантажу комерційним актом, складання якого на вимогу вантажоодержувача (вантажовідправника), згідно приписів підпункту "а" пункту 129 Статуту залізниці України є обов`язковим. Відповідно, відмова залізниці у комісійні видачі вантажу зі спірного вагону та у складенні комерційного акту, на думку позивача, є неправомірною.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що ним доведено та підтверджено збитки, що спричинені під час перевезення вантажу, а відповідачем не спростовано надані позивачем докази та не доведено, що втрата вантажу сталась не з вини перевізника.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021, апеляційну скаргу по справі № 910/10379/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10379/21.
До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/10379/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі № 910/10379/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
27.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поско Інтернешнл Україна" (далі - покупець) укладено договір поставки № 271020-АГ (далі - договір поставки), за яким в період з 27.10.2020 по 15.11.2020 постачальник зобов`язується автомобільним та/або залізничним, транспортом поставити й передати, а покупець - оплатити й прийняти сільськогосподарську продукцію українського походження - пшеницю 2-го та 3-го класу врожаю 2020 року в кількості 1500 метричних тон насипом.
Пунктом 2.3. договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати товар на умовах DAP (поставка в місці призначення): залізнична станція Миколаїв-вантажний Одеської залізниці, термінал ПрАТ "Миколаївський КХП" (покупка).
Відповідно до п. 2.4. договору по факту поставки товару в місце поставки постачальником оформлюється видаткова накладна. Датою поставки вважається дата оформлення видаткової накладної на партію товару.
Пункти 2.12. та 2.16. договору визначають право власності покупця на товар з дня підписання сторонами видаткової накладної.
За умовами п. 2.5. договору вага визнається сторонами як остаточна на підставі Реєстру переважування згідно з результатами такого зважування транспортних засобів в місці призначення.
Згідно 2.16. договору ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту розвантаження товару з вагонів в місці поставки.
Підпунктом 3.1.1. договору передбачено здійснення покупцем оплати 80% вартості кожної партії товару протягом 3 банківських днів з дня завантаження товару на елеваторі та надання копії підтверджуючих документів. Кінцева оплата 20% вартості товару здійснюється покупцем протягом 3 банківських днів з дати поставки товару згідно з реєстром портового терміналу про прийом товару та отримання покупцем видаткової та податкової накладної та оригіналів інших документів, передбачених за умовами договору.
01.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" та Aкціонерним товаристовом "Українська залізниця" була оформлена накладна № 51463206, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" (відправник) зі станції відправлення Рубіжне Донецької залізниці на станцію призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці відправив насипом вантаж - пшеницю загальною масою нетто 278 000 кг. для подальшого вивезення експортером ТОВ "Поско Інтернешнл Україна" водним транспортом у Південну Корею (відмітка в графі 7).
Вантажоодержувачем на станції призначення в графі 4 зазначено Приватне акціонерне товариство "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" в квоту Товариства з обмеженою відповідальністю "Поско Інтернешнл Україна" (відмітка в графі 7). Відправлення вантажу оформлено та здійснено у наступних вагонах: № 95106480 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95235453 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95307211 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95431623 маса нетто вантажу 69500 кг.
На означених вагонах були встановлені запірно-пломбувальні пристрої відправника за номерами, які зазначені у графі 20 "Пломба (ЗПП)" у відомості вагонів до накладної № 51463206.
Під час приймання вище зазначених вагонів та вантажу до перевезення зауважень щодо справності (пошкоджень) вагонів, кількості (маси), неповноти навантаження або пошкодження вантажу станцією відправлення заявлено не було, що підтверджується прийняттям вантажу до перевезення в масі, зазначеній у графах 24 та 25 накладної № 51463206, проставленням залізницею в графі 56 дати прийняття вантажу до перевезення і накладанням ЕЦП відповідального працівника залізниці в графі 38 зазначеної накладної.
06.11.2020 після прибуття вагонів на станцію призначення Миколаїв-Вантажний, на якій унеможливлено проведення контрольного переважування (звіряння) маси вантажу через відсутність у залізниці власних вагонних ваг, за фактом подавання станцією вагонів з пшеницею під вивантаження на термінал вантажоодержувача Приватного акціонерного товариства "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" за результатами проведення первинного переваження вагонів на брутто (у завантаженому стані) на справних вагонних вагах вантажоодержувача у вагоні № 95235453 виявлено різницю із вагою відправника в сторону зменшення на 3550 кг (недостача маси вантажу). Одночасно при візуальному огляді конструкції вагону було встановлено явні ознаки його механічного пошкодження (відгинання) в місці прилягання розвантажувального люка до бункеру та зажаті зерна у щілинах, що свідчило про протиправний доступ до вантажу під час    його транспортування.
Про виявлення фактів недостачі маси вантажу та ознаки протиправного втручання до вагону і вантажу вантажоодержувач повідомив начальника станції призначення Миколаїв-Вантажний звернувшись з письмовою заявою № 984 від 06.11.2020 з вимогою комісійної перевірки маси вантажу у вагоні № 95235453 та складання відповідного комерційного акту, забезпечивши цілодобову охорону вагону для унеможливлення доступу до нього та втручання до вантажу сторонніх осіб.
Листом № 670/М від 06.11.2020 станція призначення повідомила вантажоодержувача про відсутність підстав для комісійної перевірки маси вантажу у вказаному вагоні, пославшись на його технічну справність та цілісність ЗПП відправника на вагоні, обґрунтовуючи при цьому відмову приписами статті 52 Статуту залізниць України, за якими на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах).
06.11.2020 вантажоодержувач Приватне акціонерне товариство "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" засобами поштового зв`язку було надіслано до Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій Регіональної філії "Одеська залізниця" Aкціонерного товариства "Українська залізниця" скаргу № 985 на дії (бездіяльність) станції призначення з відмови у оформленні комерційного акту з клопотанням сприяти проведенню комісійного переваження вагонів.
Листом № ДН-5-07/730 від 10.11.2020 Дирекція залізничних перевезень відмовила вантажоодержувачу в проведенні комісійної видачі вантажу та складанні комерційного акта станцією призначення з посиланням на ті ж приписи ст. 52 Статуту залізниць України та на той факт, що за пам`яткою про подавання вагонів № 2452 працівник станції призначення передав, а представник вантажоодержувача прийняв вагон № 95235453 у технічному справному стані з цілісними ЗПП, а тому відсутні правові підстави для проведення комісійної видачі вагону та для відповідальності залізниці за недостачу маси вантажу, оскільки заява вантажоодержувача надійшла після фактичної видачі вантажу.
Як зазначив у позові позивач, у зв`язку з відмовою відповідача здійснити комісійну перевірку маси вантажу у вагоні, Товариством з обмеженою відповільністю "Алмейда Груп" було замовлено у Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області проведення відповідної експертизи та викликано на місце переважування вагону на залізничний термінал вантажоодержувача представника РТПП для проведення фіксації факту недостачі маси вантажу та встановлення причин, що призвели до такої недостачі.
В результаті зважування та огляду вагону № 95235453, завантаженого зерном пшениці, становлено, що фактично зерна пшениці маса нетто 65950 кг, згідно переважування, що на 3550 кг менше проти даних вантажовідправника, вказаних в накладній № 51463206.
Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду першої інстанації з даним позовом, позивач посилався на протиправне втручання відповідача до вантажу у вагоні    №    95235453    під час його перевезення, що в свою чергу призвело до нестачі вищевказаного вантажу в загальній кількості 3550 кг, та завдання позивачу збитків у вигляді часткової втрати вантажу у розмірі 27 377, 10 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 позов задоволено. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" збитки в розмірі 27    377,10 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 2 ст. 306 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.
Відповідно до ч. 3 ст. 308 Господарського кодексу України вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.
Статтею 918 Цивільного кодексу України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
За змістом п. 5 Статуту залізниць України нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Відповідно до п. 8 Статуту залізниць України перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Міністерство транспорту України затверджує: Правила перевезення вантажів; Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи. 
Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Згідно з п. 9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996, рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці, і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Запобігання появі несправностей і забезпечення встановлених строків служби рухомого складу має бути головним у роботі осіб, відповідальних за його технічне обслуговування і ремонт.
Пунктом 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України передбачено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.
При цьому, відповідно до п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
Відповідно до ст. 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Частинами 1, 2, 5 ст. 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.
В свою чергу, залізнична накладна № 51463206 від 01.11.2020 свідчить про укладення між позивачем (відправник) та відповідачем (перевізник) договору перевезення вантажу    на користь вантажоодержувача - Приватного акціонерного товариства "Миколаївський комбінат хлібопродуктів".
У відповідності до пп. а) п. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.
Положенням п. 113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Згідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.
Вантажоодержувачем згідно із залізничною накладною № 51463206 є Приватне акціонерне товариство "Миколаївський комбінат хлібопродуктів".
Відповідно до приписів ст. 133 Статуту, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.
Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.
На залізничній накладній одержувачем Приватним акціонерним товариством "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" здійснено переуступний підпис про надання відправнику - позивачу, права на пред`явлення до перевізника позову.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем, який є вантажовідправником, завантажено у вагони: № 95106480 маса нетто вантажу 69500 кг; № 94235453 маса нетто вантажу 69500 кг; № 95307211 маса нетто вантажу 69500 кг; № 95431623 маса нетто вантажу 69500 кг, тобто передано залізниці для перевезення цей вантаж, що відображено у залізничній накладній №51463206 від 01.11.2020.
Під час переважування вагону № 95235453, одержувачем по масі брутто було виявлено ознаки недостачі вантажу, а саме: виявлено ознаки нестачі вантажу в розмірі 3550 кг.
Судом першої інстанції було встановлено, що вантажоодержувачем було виявлено нестачу вантажу у вагоні № 95235453 у розмірі 3550 кг. і невідкладно повідомлено залізницю про ці обставини з проханням провести комісійну перевірку та видачу вантажу, скласти комерційні акти.
За змістом ст. 129 Статуту залізниць України комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.
За приписами ст. 53 Статуту залізниць України та згідно з п. 30 Правил видачі вантажів у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знижено його вартість, залізниця за власною ініціативою чи на вимогу одержувача запрошує експертів. Експертиза проводиться в присутності начальника станції, його заступника або іншого уповноваженого начальником станції працівника. Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача, який має право взяти участь в експертизі вантажу.
Натомість у разі, якщо станція призначення ухиляється від пред`явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред`явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення. У разі відсутності доказів такого повідомлення акт експертизи, складений без участі відповідного представника залізниці, не може вважатися належним доказом у господарському спорі.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі, у критих вагонах без пломб або у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача, якщо таке перевезення передбачене Правилами.
Однак, як підтверджується матеріалами справи, для перевезення пшениці використовувались залізничні вагони, вагони в комерційно придатному стані, а відтак передбачений вказаною вище статтею обов`язок залізниці перевіряти масу, кількість місць і стан вантажу - відсутній, про що в матеріалах справи наявні акти загальної форми. ГУ-23, якими не встановлено втрати вантажу при огляді вагонів, вагони прибули у справному стані, у зв`язку з чим відповідачем обґрунтовано не складались комерційні акти про нестачу вантажу. Крім того, за залізничною накладною вагону № 95235453 видача вантажу відбулась 01.11.2020 без зауважень .
Листом за № 670/М від 06.11.2020 підтверджується, що заступник начальника станції Миколаїв - Вантажний повідомив вантажоодержувача про відсутність підстав для комісійної перевірки маси вантажу у вагоні № 95235453, у зв`язку, зокрема, з обставинами технічної справності вагону, його огляду на коліях станції за участю агента комерційної станції та представника вантажоодержувача, ЗПП відправника у наявності, не пошкоджені, відбитки відповідають вказаним у перевізних документах, інших комерційних несправностей при передачі вагону не виявлено. Вагон прийнятий від станції без зауважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що залізницею було доставлено до станції призначення та видано вантаж у відповідності до ст. 52 Статуту, а підстави для складання комерційного акту на підставі ст. 129 Статуту - були відсутні з огляду технічної справності вагону, його огляду на коліях станції за участю агента комерційної станції та представника вантажоодержувача, ЗПП відправника у наявності, не пошкоджені, відбитки відповідають вказаним у перевізних документах, інших комерційних несправностей при передачі вагону не виявлено.
Згідно з п. 16 Правил складання актів (ст. 129 Статуту залізниць України), у рзі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.
В силу вимог п. 17 Правил складання актів (ст. 129 Статуту залізниць України), начальник Дирекції на скаргу про відмову від складання комерційного акта (акта загальної форми) або про неправильне його оформлення повинен дати мотивовану відповідь по суті скарги: стосовно швидкопсувних вантажів - протягом доби, а стосовно інших вантажів - не пізніше триденного терміну після отримання скарги. У разі обгрунтованості скарги начальник Дирекції дає розпорядження про складання комерційного акта (акта загальної форми) або про переоформлення акта. У цьому разі плата за зберігання вантажу, а також за користування вагоном (контейнером) протягом часу затримки складання акта з одержувача не стягується.
Відповідно до ст. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.
Приписами ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.
Водночас, згідно з підпунктом а) ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.
Згідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складання комерційного акту відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.
За наведених обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у втраті вантажу, у той же час позивачем доказів протилежного не подано. 
Посилання позивача на те що відповідач відмовився складати комерційний акт, судовою колегією відхиляються, оскільки повідомлення Приватного акціонерного товариства "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" про складення комерційного акту було направлено відповідачу після фактичного прийняття вантажоодержувачем спірного вагону, а також з урахуванням того, що підстави для складання комерційного акту на підставі ст. 129 Статуту - були відсутні.
При цьому, оформлені позивачем документи в підтвердження понесення ним збитків, і які додані ним до позову, зокрема акт експертизи № 120-1083 від 09.11.2020, не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження наявності вини відповідача у обумовлених законом підстав для відшкодування за рахунок відповідача збитків у заявленому до стягнення розмірі. 
Враховуючи наведене, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу та наявність його вини у втраті вантажу не доведено належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обумовлених законом підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків за втрачений вантаж в сумі 27 377, 10 грн.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи, що відповідно до ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а позивачем належним чином не доведено та не надано доказів вини відповідача.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, як таке, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, яке в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, за визначеними позивачем підставами та предметом позову.
Наведені відповідачем у апеляційній скарзі доводи є документально обґрунтованими та такими, що не належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.
Твердження позивача, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу спростовуються матеріалами справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у позові.
Судові витрати
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 у справі № 910/10379/21 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" (01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 20; код ЄДРПОУ 34972142) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гейдройця, будинок 5; код ЄДРПОУ 40075815) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять грн 00 коп).
Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
Матеріали справи № 910/10379/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                К.В. Тарасенко