Постанова
Іменем України
07 червня 2022 року
м. Київ
справа № 757/65202/17-ц
провадження № 61-8027св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - Національний банк України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Державна казначейська служба України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кравець Ростислав Юрійович, на рішення Печерського районного суду м. Києва, у складі судді Підпалого В. В., від 13 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А., від 04 березня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Національного банку України (далі - НБУ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик»), Державна казначейська служба України про відшкодування майнової шкоди.
Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що з ПАТ «КБ «Хрещатик» 
ОСОБА_1 уклав договір банківського вкладу в іноземній валюті в розмірі 26 000 доларів США, а ОСОБА_2 уклав чотири договори банківського вкладу в національній валюті на загальну суму 140 000 грн та іноземній валюті на загальну суму 42 429,60 доларів США.
Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року 
№ 234 у ПАТ «КБ «Хрещатик» було введено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації банку.
Позивачі стверджували, що загальний залишок грошових коштів, з урахуванням виплачених гарантованих сум відшкодування, за договором ОСОБА_1 становить 458 806,59 грн, а за договорами ОСОБА_2 - 1 012 308,92 грн.
Вказували, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва 
від 28 лютого 2017 року у справі № 826/15685/16, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик».
Тому вважали, що в результаті протиправної бездіяльності НБУ їм завдано майнової шкоди у розмірі вкладів, які не були повернуті ПАТ «КБ «Хрещатик».
Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд стягнути із НБУ на відшкодування майнової шкоди, на користь ОСОБА_1 
458 806,59 грн, на користь ОСОБА_2 1 012 308,92 грн.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року залучено до часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 04 березня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення зобов`язання між банком та клієнтом. При цьому позивачі, як сторони за договорами, внаслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних не втратили права на повернення грошових коштів у порядку визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Крім того, судом першої інстанції констатовано, що позивачами не надано доказів на обґрунтування завдання їм Національним банком України майнової шкоди, як не доведено і розмір такого відшкодування.
Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що з боку НБУ відсутній факт порушення прав позивачів щодо отримання ними коштів розміщених на рахунках у ПАТ «КБ «Хрещатик» та позивачі не довели завдання шкоди і причинний зв`язок між шкодою та діями відповідача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2020 року, ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кравець Р. Ю.,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, ухваливши нове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду міста Києва.
У червні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року зупинено провадження у справі № 757/65202/17-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/6175/19.
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2022 року провадження у справі 
№ 757/65202/17-цпоновлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявники зазначали те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі 
№ 201/5856/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 826/9802/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а крім того наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у постанові від 13 квітня 2020 року в справі № 757/29145/18-ц (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
Вважають помилковими висновки судів попередніх інстанції про те, що з огляду на особливий статус НБУ не є суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі 
№ 201/5856/17, вказав що НБУ є органом державної влади, а отже є суб`єктом відповідальності за статтею 1173 ЦК України.
Стверджують, що апеляційний суд необґрунтовано дійшов висновку про безпідставність вимог щодо стягнення сум вкладів як відшкодування майнової шкоди, оскільки Верховним Судом в постанові від 02 жовтня 
2019 року у справі № 826/9802/17 зазначено, що бездіяльність НБУ з приводу невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, яка призвела до порушень прав вкладників у вигляді неповернутих грошових коштів, за певних обставин може розцінюватися як шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, а особи, що постраждали внаслідок такої бездіяльності можуть вимагати компенсації відповідно до статті 1173 ЦК України.
Зазначають, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою НБУ та завданою шкодою підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року у справі 
№ 826/15685/16, якою визнано протиправною бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик».
Наголошують на необхідності відступу від висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 13 квітня 2020 року у справі № 757/29145/18-ц, які суперечать висновку Верховного Суд, викладеному в постанові 
від 02 жовтня 2019 року у справі № 826/9802/17.
Вказують, що ліквідаційна маса ПАТ «КБ «Хрещатик» значно менше загальної суми реєстру акцептованих вимог кредиторів, тому неможливість задоволення кредиторських вимог за рахунок активів банку є очевидною.
Доводи особи, що подала відзив на касаційну скаргу
У поданому в червні 2020 року відзиві на касаційну скаргу, НБУ посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Вказує, що позивачами не надано доказів завдання їм майнової шкоди при здійсненні управлінських повноважень НБУ. Посилання позивачів на судове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, як доказ порушення НБУ їх прав на отримання коштів банківських вкладів у ПАТ «КБ «Хрещатик» безпідставні, оскільки в цьому рішенні відсутні висновки про те, що внаслідок дій або бездіяльності НБУ були порушені права кредиторів банку на отримання коштів банківських вкладів.
Крім того, НБУ звертає увагу, що наразі Верховним Судом сформована усталена практика у подібних справах за позовами до НБУ про стягнення шкоди, зокрема у справах № 910/5000/18, № 757/12598/16-ц, № 910/13826/18, № 757/11071/17-ц, № 757/29145/18-ц, № 757/27124/19-ц.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 230D-655972 банківського вкладу в розмірі 26 000 доларів США на термін із 29 січня 2016 року по 29 квітня 2016 року.
16 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 230D-ІВ7078 банківського вкладу в розмірі 30 491,05 доларів США на термін з 16 січня 2016 року по 16 квітня 2016 року.
16 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 230D-ІВ7079 банківського вкладу в розмірі 100 000 грн на термін з 16 січня 2016 року по 16 квітня 2016 року.
25 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 230D-ІВ7252 банківського вкладу в розмірі 11 938,55 доларів США на термін з 25 січня 2016 року по 25 квітня 2016 року.
29 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір № 230D-ІВ7977 банківського вкладу в розмірі 40 000 грн на термін з 
29 лютого 2016 року по 31 травня 2016 року.
Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року 
№ 234 в ПАТ «КБ «Хрещатик» введено тимчасову адміністрацію та згодом розпочато процедуру ліквідації.
12 вересня 2016 року вимоги ОСОБА_1 на суму 458 806,59 грн було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик».
12 вересня 2016 року вимоги ОСОБА_2 на суму 1 012 308,92 грн було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик».
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.
Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.
Залишок невиплаченої суми підлягає поверненню в порядку черговості, встановленої статтею 52 цього Закону. Зокрема вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, визначену Фондом, погашаються у четверту чергу.
Судами встановлено, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини за правочинами, строк дії яких не сплив на момент введення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик».
Позивачами не заперечувався факт отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами у розмірі по 200 000 грн.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 
ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У випадку передбаченому статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується незалежно від вини органу, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністюякого вона завдана.
Натомість наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.
Враховуючи, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» є договірними, які регулюються нормами цивільного законодавства, та те, що позивачі не надали доказів на підтвердження того, що саме внаслідок діянь НБУ вони позбавлені можливості повернути кошти з депозитних вкладів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07 травня 2020 року у справі № 757/62120/18-ц, 
від 05 листопада 2021 року у справі № 757/32858/18.
Колегія суддів відхиляє доводи заявників про те, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою НБУ та шкодою підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року у справі № 826/15685/16, оскільки у зазначеній постанові відсутні висновки стосовного того, що внаслідок дій чи бездіяльності НБУ було порушено права позивачів на отримання коштів за договорами банківських вкладів, або що саме дії НБУ призвели до неплатоспроможності ПАТ «КБ «Хрещатик».
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 757/11071/17-ц, від 20 листопада 2019 року у справі 
№ 910/13826/18.
Колегія суддів відхиляє, як підставу для скасування оскаржених судових рішень посилання касаційної скарги на необхідність відступу від висновку щодо застосування норми права викладеного Верховним Судом у постанові від 13 квітня 2020 року у справі № 757/29145/18-ц.
Так, згідно із пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є, зокрема, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду 
та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. 
Натомість апеляційний суд в оскарженій постанові від 04 березня 2020 року не застосовував і не міг застосувати висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 13 квітня 2020 року, яка прийнята після апеляційного розгляду справи № 757/65202/17-ц.
Верховним Судом упостановах від 02 жовтня 2019 року у справі 
№ 826/9802/17, від 15 травня 2019 року у справі № 757/72592/17, 
від 28 січня 2020 року у справі № 369/11928/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 757/27124/19-ц не заперечувалась можливість застосування 
статті 1173 ЦК України у справах за позовами до НБУ про відшкодування шкоди.
Разом із тим, залишаючи у розглядуваній справі без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав на недоведеність в діяннях НБУ складу правопорушення, яке б давало підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди.
З огляду на викладене, посилання заявників на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі 
№ 201/5856/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 826/9802/17, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржених судових рішень.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального та допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 
ЦПК України судові рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Кравець Ростислав Юрійович, залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович