ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/678/21  Номер провадження 22-ц/814/1103/22	Головуючий у 1-й інстанції Даніліна Ж. О.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 червня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.
секретар: Таценко Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2022 року, у складі судді Даніліної Ж.О.
по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із вказаним позовом та просив зобов`язати ОСОБА_1 зняти з реєстрації наступних осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути з відповідача судові витрати у сумі 2 102,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року на суму 60 000 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки без оформлення заставної, а саме Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Для виконання судового рішення позивач звернувся, як стягувач, з виконавчим листом до Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби, однак починаючи з 2012 року виконавчі листи неодноразово поверталися.
Позивач стверджує, що однією з причин не виконання судового рішення від 26 листопада 2011 року у справі № 2-36/11 у частині звернення стягнення на предмет іпотеки є той факт, що ОСОБА_1 (іпотекодавець) вже після укладення договору іпотеки № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року зареєстрував у житловому будинку, що є предметом іпотеки, своїх неповнолітніх дітей та дружину, що підтверджується листом Піщанської сільської ради № 412 від 31 травня 2016 року.
Посилаючись на пункти 3.3.5 та 3.4.3 договору іпотеки № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року позивач вважає, що відповідач незаконно, без погодження банка, поселив та зареєстрував у житловому будинку, який є предметом іпотеки, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказує, що реєстрація місця проживання даних осіб проведена з порушенням вимог законодавства, а саме статті 586 Цивільного кодексу України, статей 9, 10 Закону України «Про іпотеку», положень Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року та приписів договору іпотеки № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року, а тому така реєстрація має характер одностороннього правочину, є нікчемним правочином (недійсним в силу закону), який відповідно не створює жодних юридичних наслідків.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частини спірного житлового будинку, тому вимоги позивача щодо примусового зняття ОСОБА_2 та її дітей з реєстрації у цьому будинку суперечить вимогам законодавства.
Окрім того, факт реєстрації боржником в іпотечному майні неповнолітньої особи не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, тому доводи позивача щодо неможливості виконати рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить  рішення  суду   скасувати  та ухвалити  нове рішення  про задоволення позову в повному обсязі.
Відзиву на апеляційні скарги в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 березня 2012 року у справі № 22-ц/1690/1040/2012 задоволено частково апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк». Скасовано рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2011 року в частині часткового задоволення позову ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та в частині часткового задоволення позову ОСОБА_6 до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ухвалено в цих частинах нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Також, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки без оформлення заставної № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року, а саме: нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 194,9 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться у власності ОСОБА_1 та підтверджується державним актом (ЯГ № 663784 від 14 лютого 2007 року) на право приватної власності на землю, виданого Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області № 010754800058, загальною площею 0,15 га за рахунок вартості якого погасити заборгованість по процентам та пені за кредитним договором № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року в сумі 83 034,08 доларів США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом України «Про виконавче провадження» та з дотримання вимог Закону України «Про іпотеку». Установлено початкову ціну для реалізації предмета іпотеки у розмірі, визначеному суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження.
Також, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору іпотеки № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року в межах частини житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані у АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_6 . В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 7-13).
У цьому рішенні апеляційного суду установлено, що 26 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укаргазбанк» укладено кредитний договір № 340 ф-к, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію, з лімітом 60 000 доларів США по 24 грудня 2027 року зі сплатою 13,4% річних. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого банк прийняв в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 194,9 кв. м. та земельну ділянку площею - 0,15 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану у кредитному договорі суму ОСОБА_1 отримав повністю у період з 26 грудня 2007 року по 22 січня 2008 року.
Також зазначено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2011 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк» про визнання кредитного договору № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року недійсним. Зустрічний позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року у сумі 83 034,08 доларів США.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки без оформлення заставної № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року, а саме: нерухоме майно - Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 194,9 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та Ѕ частину земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться у власності ОСОБА_1 та підтверджується державним актом (ЯГ № 663784 від 14 лютого 2007 року) на право приватної власності на землю, виданого Піщанською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області № 010754800058, загальною площею 0,15 га за рахунок вартості якого погасити заборгованість по процентам та пені за кредитним договором № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року у сумі 83 034,08 доларів США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Встановлено початкову ціну для реалізації предмета іпотеки у розмірі, визначеному суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження.
Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 .
Зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визначено частково недійсним договір іпотеки № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року в межах частини житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_6 .
Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_6 до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 . Здійснено розподіл судових витрат.
Згідно довідки виконавчого комітету Піщанської сільської ради № 02-24/1618 від 02 грудня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: голова домогосподарства Ѕ частини ОСОБА_1 ; дружина ОСОБА_2 ; дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син дружини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 20)
Згідно довідок виконавчого комітету Піщанської сільської ради № 3545 від 05 листопада 2019 року та № 10-11/1712 від 04 серпня 2021 року про склад сім`ї або зареєстрованих у жилому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї/зареєстрованих входять: заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 35, 68).
З метою реалізації своїх прав відповідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 березня 2012 року у справі № 22-ц/1690/1040/2012 позивачем у лютому 2020 року направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу-попередження про виселення з предмету іпотеки та запропоновано їм добровільно виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_2 і неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги ( а.с. 36).
Окрім того, місцевим судом встановлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 квітня 2010 року у справі № 2-225/10 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю. Поділено спільне сумісне майно ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у вигляді житлового будинку і господарських будівель та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель та на 1/2 частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 60-51).
Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 30079906 від 25 травня 2011 року право власності на Ѕ частину будинку з господарськими спорудами та Ѕ частину земельної ділянки, які знаходяться у АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 (прізвище « ОСОБА_9 » змінено на « ОСОБА_10 » на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 12 лютого 2011 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану) (а.с. 64).
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 червня 2013 року у справі № 1614/2200/12 визнано недійсним з моменту укладення, договір іпотеки на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 194,9 кв. м. та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі ПФ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 .
Зобов`язано Реєстраційну службу Кременчуцького районного управління юстиції в Полтавській області внести зміни до державної реєстрації щодо зняття обтяження предмета іпотеки за договором іпотеки без оформлення заставної № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року, а саме: 1\2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 194,9 кв. м. та 1\2 частини земельної ділянки площею 0,15 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відмовлено в іншій частині позовних вимог.
Відмовлено повністю у зустрічному позові ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_11 про стягнення з солідарного боржника заборгованості за кредитним договором № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року (а.с. 51-54).
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
У матеріалах справи відсутні докази того, що вищевказані судові рішення були скасовані.
Згідно договору купівлі-продажу частини будинку від 16 травня 2016 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 купила Ѕ частину будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1469 (а.с. 58-59).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 серпня 2021 року 1/2 частина будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку № 1469 від 16 травня 2016 року. Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 (а.с. 55-57). 
При цьому, за відомостями про державну реєстрацію іпотеки, предметом іпотеки, іпотекодержателем якого є ВАТ АБ «Украгзабанк», а іпотекодавцем ОСОБА_1 , є Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, місцевим судом вірно встановлено, що на момент розгляду цієї справи, власниками будинку, з якого позивач просить зобов`язати відповідача зняти з реєстрації певних осіб, є відповідач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 .
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спільними дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 66-67).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 15 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського управління юстиції м. Кременчука Полтавської обл. ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьком якого є ОСОБА_12 , а мати - ОСОБА_2 (а.с. 65).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд прийшов до висновку, що вимоги позовної заяви ПАТ АБ «Украгзабанк» про зобов`язання відповідача зняти з реєстрації у житловому будинку, який є предметом іпотеки, ОСОБА_2 , яка є власником 1/2 частини цього будинку та її неповнолітніх дітей, не відповідають вимогам закону та є необгрунтованими.
Окрім того, судом першої інстанції вказано, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, не було надано належних та допустимих доказів, зокрема, банк у позові посилається на не можливість виконання рішення суду від 26 листопада 2011 року у справі № 2-36/11, однак дане рішення суду у матеріалах справи відсутнє.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
У частинах четвертій і п`ятій статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мак Кенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року).
Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення Європейського суду з прав людиниу справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,  яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Аналогічного змісту підстави зняття з реєстраційного обліку визначені у пункті 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила № 207).
Пунктом 28 Правил № 207 передбачено, що реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.
Отже, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вирішення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання є можливим лише при вирішенні спору про житлові права, проте відповідних вимог позивачем не заявлено.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.03.2021 року у справі № 161/7351/19.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що спосіб захисту порушеного права має бути не абстрактним, а таким, що забезпечує реальне та ефективне поновлення порушеного права.
Правосуддя за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01 2003 року № 3-рн/2003).
Так, у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/5442/18 (провадження № 14-440цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішення вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття третіх осіб з реєстрації місця проживання залежить (є похідним) від вирішення спору щодо права власності на квартиру.
У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2021 року у справі № 206/5355/18 зазначено, що: відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRaynerv. theU.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillowv. theU.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkosv. Cyprus, 18 лютого 1999 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (частина 4 статті 29 ЦК України). Цьому кореспондує абзац 2 частини 2 статті 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (у редакції, чинній на момент звернення із позовом до суду).
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (частина 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Враховуючи, вищевказанані обставини справи, а саме факт того, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частини спірного житлового будинку, тому вимоги позивача щодо примусового зняття ОСОБА_2 та її дітей з реєстрації у цьому будинку, суперечать наведеним вище нормам права.
Місцевим судом вірно встановлено, що доводи позивача, що ОСОБА_1 всупереч умов договору іпотеки № 340 к-ф від 26 грудня 2007 року, не повідомляв іпотекодержателя ПАТ АБ «Укргазбанк» про реєстрацію в предметі іпотеки дружини ОСОБА_2 і трьох неповнолітніх дітей, та згоди на проведення вказаних дій не отримував, є безпідставними, оскільки у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 755/10564/18 суд касаційної інстанції указав, що факт реєстрації боржником в іпотечному майні неповнолітньої особи не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти.
Таким чином, позивач не позбавлений можливості виконати рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки процедура реалізації предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, передбачена Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, Порядком реалізації арештованого майна та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, суд першої інстанцій дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль