ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/939/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач), суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,  
розглянувши  у відкритому судовому засіданні  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року (суддя 1-ї інстанції Сацький Р.В.) у справі №280/939/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення та податкових повідомлень-рішень,- 

ВСТАНОВИВ:
04 березня 2019 року до Фізична особа – підприємець ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмка) №Ф-001431305 від 30.01.2019 про сплату позивачем недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 138911,44 грн.;
- визнати протиправним та скасувати рішення №0001441305 від 30.01.2019 про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідачем або платником не нарахованого єдиного внеску на суму 34859,71 грн;
- визнати протиправним та скасувати ним податкове повідомлення – рішення відповідача №0001481305 від 30.01.2019 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 437922,38 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення №0001461305 від 30.01.2019 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 54078,31 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення №0001491305 від 30.01.2019 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 364743,53 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення №0001471305 від 30.01.2019 про зменшення позивачу суми податкового зобов`язання на суму 3299411,00 та зменшення позивачу суми податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 3278162,54 грн.
В обґрунтування позовних вимог незгодою з висновками, що викладені в акті від 21.12.2018 № 1075/08-01-13-05/2732215934, за результатами якої прийнято оскаржені рішення, оскільки жоден нормативно-правовий акт України не забороняє видавати довіреність на отримання матеріальних цінностей особам, які не перебувають з довірителем в трудових відносинах. Отримавши продукцію від ТОВ “Метінвест СМЦ” за межами КПП №7 ПАТ “Запоріжсталь”, ФОП ОСОБА_2 одразу направляє продукцію до ТОВ “Альянс МК” на адреси, що вказані у договорі та специфікаціях до нього на кожну поставку в м. Дніпродзержинськ, м. Нова Каховка та інші. За вказаної схеми поставки ФОП ОСОБА_2 не потрібно розвантажувати або зберігати продукцію на складах. Згідно з умовами поставки, вартість доставки включається до вартості товару і окремо не сплачується. В свою чергу оплата за товар (включаючи вартість транспортування згідно умов поставки) здійснювалася в повному обсязі по безготівковому розрахунку на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 . Доводи контролюючого органу про неотримання прибутків від господарських операцій і їх безтоварність спростовуються наданими позивачем первинними документами.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на висновках акту перевірки, а саме, що ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено договір № МК-370304/05/16 від 23.05.2016 про надання послуг з перевезення вантажу з ТОВ "МЕТІНВЕСТ-СМЦ" (Виконавець), відповідно до якого виконавець бере на себе зобов`язання на підставі заявки Замовника доставити автомобільним транспортом вантаж з місця призначення до пункту/ призначення та видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі Вантажоодержувача, а Замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за надання послуг з перевезення вантажу... Для виконання умов вищезазначеного договору ТОВ "МЕТІМВЕСТ-СМЦ" були залучені перевізники, таких як ТОВ "Сігнум Групп 1”, ТОВ "Компанія Укравтологістіка", ТОВ "С.В.С. 2006", ТОВ ТБ Вигор, ТОВ “Транс Союз” та ін. Крім цього, ФОП ОСОБА_1 також залучав перевізників, а саме ТОВ "ГЛОБАЛ ЛОГІСТИК СІСТЕМ",  ТОВ "СЕВЕРСЬКИЙ-2",  ПП "АЛЬФА-АЛМЕТ",  ПП "БУРІК" та інші. Проаналізувавши товарно-транспортні накладні та видаткові накладні на отримання товару, надані ФОП ОСОБА_1 встановлено, що фактично товар отримували фізичні особи, які не мали трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 . Останнім  не надано до органів ДФС форму 20-ОПП, яка б дійсно підтверджувала наявність виробничих потужностей у ФОП ОСОБА_1 . Згідно з інформаційною системою “Податковий Блок” відсутня будь-яка інформація, щодо фактичного місця здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, перевіркою не встановлено  можливість реального здійснення фінансово - господарських операцій ФОП ОСОБА_1 та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України. Неможливість здійснення господарської операції з  ідентифікованим товаром у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва, яка доказується щодо СГ ланцюга (з урахуванням їх місця у ланцюгу) тим, що відсутність факту реального одержання (купівлі) суб`єкта господарювання відповідної кількості ідентифікованого товару від інших суб`єкта господарювання або внаслідок власного задекларованого виробництва у досліджуваному та попередніх звітних періодах, засвідчує недійсність (неможливість) формування ним відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення продавця первинного постачання (продажу) першому в ланцюгу покупця.
Позивач не скористався правом подання відзиву.
Розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснено із застосуванням режиму відеоконференції.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Позивач, представник позивача до суду апеляційної інстанції не з`явились.
Адвокат позивача втретє подав заяву про відкладення розгляду справи з посиланням на запровадження воєнного стану.
Колегія суддів відхилила клопотання відповідно до ст. 313 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом  встановлено, що відповідачем було проведено виїзну планову документальну перевірку позивача  з питань своєчасності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати ЄСВ за період з 01.01.2016  по 31.12.2017, за результатами якої складений акт від 21.12.2018 № 1075/08-01-13-05/ НОМЕР_1 .
Перевіркою встановлені порушення:
п.164.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПК України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2917948,25 грн в т.ч. за 2016 рік на суму 1291687,94 грн, за 2017 рік на суму 1626260,31 грн;
пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України, що призвело до заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 243162,35 грн, в т.ч. за 2016 рік на суму 107640,66 грн, за 2017 рік на суму 135521,69 грн;
п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2016) Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 138911,44 грн у т.ч. за 2016 рік на суму 70774,20 грн, за 2017 рік на суму 68137,24 грн;
пп. “в” п.176.1 ст.176 ПК України перекручення даних наданих в декларації за 2016 рік та за 2017 рік, а саме завищення валових витрат.
пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14, п.198.5 ст. 198 ПК України, занижено суму податкових зобов`язань на загальну суму 43261,85 грн;
п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п.200.1 ст.200 ПК України завищено податкові зобов`язання на суму 3299411,0 грн. що не призвело до виникнення грошових зобов`язань.
пп.14.1.181. п.14.1 ст. 14, п.198.1, п. 198.3 ст. 198 ПУ України завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ"МЕТІНВЕСТ- СМЦ” на суму ПДВ 3278162,54 грн; , що не призвело до виникнення грошових зобов`язань.
За результатами проведеної перевірки відповідачем прийняті:
вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0001431305 від 30.01.2019 про сплату недоїмки на суму 138    911 грн 44 коп.;
рішення № 0001441305 від 30.01.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 34 859 грн 71 коп.;
податкове повідомлення-рішення № 0001481305 від 30.01.2019  про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 4 376 922 грн 38 коп.;
податкове повідомлення-рішення № 0001461305 від 30.01.2019  про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 54 078 грн 31 коп.;
податкове повідомлення-рішення № 0001491305 від 30.01.2019  про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 364 743 грн 53 коп.;
податкове повідомлення-рішення № 0001471305 від 30.01.2019 про зменшення суми податкового зобов`язання на суму 3299411 грн 00 коп. та зменшення суми податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 3 278162 грн 54 коп.
Позивач не погоджуючись із висновками акту перевірки та прийнятими рішеннями, звернувся до суду із вказаним позовом про їх скасування.
Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки факт отримання позивачем товарів, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача. Оплати, використання та отримання доходу від реалізації та придбаних товарів не заперечується відповідачем, а отже твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами у період, що перевірявся, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Також висновки суду ґрунтуються на висновках судово-економічної експертизи.
Переглядаючи судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить наступного висновку.
Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України, в редакції на час правовідносин, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України, в редакції до набрання змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особа-підприємця.
Згідно з п. 177.4. ст. 177 ПК України, по переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пп. 177.4.1-177.4.4 п.  177.4. ст. 177 ПК України, в редакції після набрання чинності змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: 
витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
документально не підтверджені витрати.
Згідно п. 177.11. ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений   підпунктом 49.18.5   пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.
Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно зрозділом V цього Кодексу.
Згідно з п.198.3  ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг, або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Згідно із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення
Отже, колегія суддів зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Як свідчать встановлені обставини справи, податковим органом за результатами проведеної планової документальної перевірки позивача, встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що призвело до заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу, а також до заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу; занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість, завищено податкові зобов`язання з податку на додану вартість, та завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ"МЕТІНВЕСТ- СМЦ”.
Такі висновки перевіряючих фактично ґрунтуються на таких висновках, визначених у акті перевірки -  товар від ТОВ “Метінвест-СМЦ” на ім`я ФОП ОСОБА_2 отримували представники за довіреністю – фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не були співробітниками ФОП ОСОБА_2 ; товарно-транспортні накладні, не містять адреси ФОП ОСОБА_2 ; перевезення товарів здійснювалося на адресу підприємств, які не сплачували ФОП ОСОБА_2 вартість транспортування товару. З огляду на вказані доводи контролюючий орган приходить висновку про недоведеність реальності господарських операцій Позивача з придбання продукції в ТОВ “Метінвест-СМЦ” та її подальшої реалізації ТОВ “Альянс МК”. 
Таким чином визначили фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення продавця первинного постачання (продажу) першому в ланцюгу покупця. 
Наявність первинних документів відповідач не спростовує.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 здійснював придбання продукції у виробника - є ПАТ “Запоріжсталь”, а ТОВ “Метінвест СМЦ” є дистриб`ютором даної продукції. 
Згідно з умовами договору поставки, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ “Метінвест СМЦ”, поставка продукції здійснюється на умовах FCA КПП №7 ПАТ “Запоріжсталь”. Таким чином, придбану продукцію ФОП ОСОБА_2 мав власними силами вивезти з КПП № 7 ПАТ “Запоріжсталь”.
На території ПАТ “Запоріжсталь” продукцію отримували за довіреностями фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після того, як вантаж доставлявся на вантажну прохідну №7, він передавався позивачу, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 та відбиток печатки у товарно-транспортних накладних на отримання товару.
Щодо доводів відповідача про те, що фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були співробітниками ФОП ОСОБА_2 і в трудових відносинах з ним не перебували, а позивачем не оспорюється така обставина, колегія суддів зазначає наступне.
Так позивачем не спростовується обставина, що ТМЦ отримували фізичні особи за довіреностями, які не є працівники позивача. Зокрема, відповідно до видаткових накладних а.с. 31, 67 Т2, та інші. 
Так, у ч. 1 ст. 244 ЦК України зазначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. При цьому довіреністю буде письмовий документ, що видається однією особою (підприємством) іншій особі для представництва перед третіми особами (ч. 3 ст. 244 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Довіритель же зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (ч. 1 ст. 1007 ЦК України). 
Таким чином, враховуючи вказані норми, можливе надання  фізичній особі (не працівнику), доручення на отримання товару.
Так матеріали справи містять видаткові накладні, в яких зазначено про отримання фізичними особами, зазначеними у акті перевірки, товару  за довіреностями. 
Проте, враховуючи вказані норми законодавства, доводи відповідача, про отримання фізичними особами ТМЦ за довіреностями та які не є працівниками позивача,  не може свідчити про не отримання товарів позивачем за укладеними договорами, та такі висновки не ґрунтуються на нормах законодавства, а отже  є помилковими і відхиляються судом.
Крім  того, судом встановлено, що у період з березня по травень 2017р. позивач особисто на території ПАТ "Запоріжсталь" отримував товар згідно первинних документів, при тому що в акті перевірки за цей період також заявлено про порушення – отримання товару неналежним представником. В лютому 2017 р. згідно видатковим накладним №№ 91368169, 91369807, 91372723 від 03.02.2017, актам прийомки-передачі №№ 91368169, 91369807, 91372723, залізничній накладній вагон № 60033545, 63,74 тон товару було отримано залізничним транспортом на адресу Асоціації “Облагрошляхспецбуд” і передано ФОП ОСОБА_1 згідно договору доручення №ПР1 від 01.07.2017 та акту прийомки-передачі вантажу від 07.02.2017 в повному обсязі. 
Щодо доводів податкового органу про відсутність у позивача складських та виробничих приміщень для здійснення заявлених операцій, колегія суддів зазначає, наступне.
Так судом встановлено, що позивач протягом 2016-2017 років здійснював поставку придбаної у ТОВ “Метінвест СМЦ” продукції до ТОВ “Альянс МК” на вказані у договорі поставки та специфікаціях до нього адреси: в м. Дніпродзержинськ, вул. 3-й Баглейський провулок та інші.
Отримавши продукцію від ТОВ “Метінвест СМЦ” за межами КПП №7 ПАТ “Запоріжсталь”, ФОП ОСОБА_2 направляв продукцію до ТОВ “Альянс МК” на адреси, що вказані у договорі та специфікаціях до нього. 
Частина придбаної продукції позивачем була отримана залізничним транспортом на адресу вантажоотримувача Асоціація “Облагрошляхспецбуд” за договором доручення №ПР1 від 01.02.2017 між ФОП ОСОБА_1 та Асоціація “Облагрошляхспецбуд”. 
Таким чином, доводи відповідача про невстановлення виробничих потужностей та складських приміщень, як підстав на обґрунтування виявлених порушень, є помилковими.
Також є помилковими доводи відповідача про неотримання позивачем вартості транспортування товару, оскільки відповідно до умов договору поставки, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ “Альянс МК”, поставка товарів здійснюється на умовах СРТ – пункт кінцевого призначення, Інкотермс 2000. Згідно з умовами поставки, вартість доставки включається до вартості товару. Отже, вартість доставки ТОВ “Альянс МК” окремо не сплачується. В свою чергу оплата за товар (включаючи вартість транспортування згідно умов поставки) ТОВ “Альянс МК” здійснювалася в повному обсязі по безготівковому розрахунку на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 .
Також відповідачем не спростовується декларування позивачем витрат, податкових зобов`язань та відсутні посилання на наявну заборгованість за перевіряємий період.
Враховуючи зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про підтвердження позивачем отримання товарів, оплати їх вартості, а господарські операції відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача, а отже висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та контрагентами у період, що перевірявся, є помилковими.
Проте колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що необхідності призначення судово-економічної експертизи та поставленими питаннями перед такої, необхідності не було. Проте податковий орган не оскаржив судове рішення про призначення такої, та не навів доводів в апеляційній скарзі про незгоду з висновками суду першої інстанції щодо врахування висновків експертизи при прийнятті судового рішення, тому оцінку щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції не здійснює.
Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для скасування такого.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.  315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року у справі №280/939/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 30 червня 2022 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак