П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/25965/21	
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.
          Дата і місце ухвалення 05.04.2022р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                        суддів:    Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року   по справі №420/25965/21 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління ДПС в Одеській області   про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №72019/1-5506-1504 від 04.10.2021 року про нарахування податкового боргу з орендної плати фізичних осіб на суму 85  581,53 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року позов  задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Апелянт зазначив, що згідно наявної у податкового органу інформації, протягом 2019-2020 років ОСОБА_1 користувався наданими йому в оренду пасовищами загальною площею 56 га., розташованими за межами Андріївсько-Іванівської сільської ради Миколаївського району, проте в установлені строки не сплачував орендну плату. У зв`язку з чим вважає, що прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення є законним обґрунтованим.
На підставі викладеного, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у січні 2020 року на адресу Головного управління ДФС в Одеській області надійшов лист Андріївсько-Іванівської сільської ради Миколаївського району №40 від 28.01.2020р., з якого вбачається, що ОСОБА_1 надано в оренду 56 га пасовищ, орендної плата за користування якої складає 173  695,2 грн.
04 жовтня 2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №72019/1-5506-1504, яким нараховано позивачу грошове зобов`язання з оренда плати з фізичних осіб на суму 85 581,53 грн.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржував вищевказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, за результатами якого, подану позивачем скаргу залишено без розгляду.
На думку позивача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою є безпідставним, оскільки єдиною підставою для нарахування платнику податків орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до       статті 1 Законом України «Про оренду землі», Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Пунктом       271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування плати за землю є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України, Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки  переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 ст. 288 ПК України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.       288.3 ст. 288 ПК України). Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 5   ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).
Статтею 288 ПК України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Згідно п. 287.1 ст. 287 ПК України       власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Статтею 125 ЗК України       передбачено, що  право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно зі ст. 126       ЗК       України, право постійного користування земельної ділянки оформлюються відповідно до       Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Тобто внаслідок проведення таких реєстраційних дій речове право набувається, змінюється або припиняється.
Слід зазначити, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.
Таким чином, правове значення державної реєстрації полягає в тому, що правочин (договір), який підлягає державній реєстрації, є вчиненим (укладеним) з моменту її проведення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020р. у справі № 322/1178/17 (провадження №14-338цс19) та постанові Верховного Суду від 12.01.2021р. у справі № 229/5551/18 (провадження №61-2060св20).
Отже, підставою для сплати орендної плати за користування земельними ділянками, в тому числі комунальної власності є належним чином оформлені та зареєстровані в установленому законом порядку договори оренди земельних ділянок.
Водночас, з наявного у справі листа Андріївсько-Іванівської сільської ради Миколаївського району №523 від 17.06.2021 року вбачається, що сільська рада не укладала з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки, орендна плата нараховувалась на підставі реєстру добровільної сплати.
За встановлених обставин, судова колегія, що нарахування позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою площею 56 га пасовищ є безпідставним, оскільки єдиною підставою для нарахування платнику податків орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Крім того в рішенні №   37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.     Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.
З огляду на встановлені судом обставини відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №72019/1-5506-1504 від 04.10.2021 року належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  316,  321,  325,  327,  328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Судді:                                                                                          А.Г. Федусик

                                                                                                    О.А. Шевчук