П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/8167/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс М.Б.
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
08 червня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Лунь Т. С., 
представника відповідача - Франчука Я.Р. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРЛІНЕК ІНВЕСТ» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, 
В С Т А Н О В И В :
В липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Барлінек Інвест" звернулось до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення від 07.07.2021 № 375/3100070102, № 377/3100070102 та № 376/3100070102.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, сторона відзначила про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, вказавши на не повне з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи.
Так, на переконання апелянта, позивачем не підтверджено реальність вчинення за перевіряємий період господарських операцій з власними контрагентами.
Відповідачем відзначено, що наявність у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальників, не є безумовними доказами реальності господарських операцій позивача з його контрагентами, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, яка міститься у вказаних документах.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин, викладених в ній, просив апеляційну скаргу задовольнити.
Позивач явку уповноважених представників не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено наступні обставини.
20.04.2021 року на підставі наказу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 294, виданого на підставі п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" щодо законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за лютий 2021 року з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та доданих уточнюючих розрахунків.
За результатом проведеної перевірки, контролюючим органом складено Акт від 21.05.2021 № 390/31-00-07-01-02-02/34004579, у якому зазначено про допущені Товариством порушення:
- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 2 020 002 грн. та завищенню від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 228451,00 грн;
- п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що проявилося у  завищенні суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 23255,00 грн. та стало причиною відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ (а.с.29-63).
Не погоджуючись із Актом від 21.05.2021 № 390/31-00-07-01-02-02/34004579, ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" 14.06.2021 подало заперечення до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (а.с.64-77).
Листом від 01.07.2021 № 386/07-01-03 відповідач повідомив позивача про неврахування поданих заперечень та відзначив про відповідність висновків Акту від 21.05.2021 № 390/31-00-07-01-02-02/34004579 вимогам законодавства (а.с.78-87).
В подальшому, на підставі Акту перевірки, відповідачем, прийнято податкові повідомлення - рішення 07.07.2021 № 375/3100070102, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2021 року на суму 2020002,44 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 1010001,22 грн., № 377/3100070102, яким зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за лютий 2021 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 228451,00 грн. та № 376/3100070102 про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за лютий 2021 року та відсутність права на врахування від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 23255,12 грн. на рахунок платника у банку (а.с.17-25).
Позивач, вважаючи прийняті податкові повідомлення – рішення такими, що не відповідають нормам законодавства в сфері оподаткування, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку даним правовідносинам та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що долучені до матеріалів справи первинні бухгалтерські документи є достатніми та належними доказами фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
При цьому, на думку суду першої інстанції, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку обставинам справи в межах доводів і вимог апеляційної скарги у відповідності до ст. 308 КАС України, відзначає наступне.
Основним питанням даного спору є доведеність реальності здійснення позивачем господарських операцій із власними контрагентами ТОВ "Юк-Кристал", ТОВ "Біопласт-Захід" та ТОВ "БРЕТТЕР", і обґрунтованість формування показників податкової звітності на підставі даних бухгалтерського обліку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.
Так, підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Згідно пп.14.1.181п.14.1ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.
Згідно з пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу).
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Таким чином, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Аналізуючи вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.
Відтак, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Як вбачається з матеріалів даної справи, доводи апеляційної скарги, в першу чергу, грунтуються на узагальненій податковій інформації про контрагентів позивача, що міститься в ITC "Податковий блок", і відповідно якою керувалися посадові особи контролюючого органу під час складання Акту перевірки.
Суд апеляційної інстанції заперечує достатність та належність вказаних доказів.
Система автоматизованого співставлення податкового кредиту та зобов`язань у розрізі контрагентів, декларацій по податку на додану вартість до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відноситься, а отже отримані з неї дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операції безпосередньо платника податків, зокрема позивача та доказом несплати ним податку.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Така правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду, які містяться у постановах від 15.03.2019 року у справі №815/3276/15 та від 21.06.2019 року у справі №803/817/14.
На переконання судової колегії, лише самого аналізу звітності недостатньо для доведення неможливості вчинення контрагентами позивача дій, які становлять зміст оскаржуваної господарської операції через, так звану, відсутність у контрагентів позивача достатніх матеріально - технічних і трудових ресурсів, якщо в межах перевірки позивача відповідачем фактично не досліджувалась можливість залучення постачальниками позивача матеріально - технічних, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно - правових угод або використання інших не заборонених законом форм діяльності у період поставок ТМЦ.
Як встановлено в ході розгляду справи, висновок контролюючого органу щодо завищення позивачем суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню та завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, ґрунтується на нереальності здійснення господарських операцій із контрагентами ТОВ "Юк-Кристал", ТОВ "Біопласт-Захід" та ТОВ "БРЕТТЕР".
Так, надаючи правову оцінку щодо нереальності господарських операцій з придбання у ТОВ "Юк-Кристал" ТМЦ, судова колегія відзначає наступне.
05.06.2018 між ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ", як покупцем, та ТОВ "Юк Кристал", як продавцем, укладено договір купівлі-продажу товарів № 300/ЗК (далі – Договір № 300/ЗК), відповідно до умов якого зобов`язується систематично передавати (продавати) товар покупцю у власність відповідно до специфікації та технічних умов, що є невід`ємними частинами цього договору (надалі іменується "товар"), а покупець зобов`язується прийняти й оплатити такий товар.
Умови цього договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс” (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.
Базисом поставки за цим Договором є DDP м. Вінниця, вул. Чехова. 7-В (Інкотермс 2010). Товар передається продавцем покупцю на складі покупця за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 7-В.
Кожна партія товару передається продавцем представнику покупця на підставі видаткової накладної та Акту прийому - передачі, який підписується повноважними представниками сторін.
Право власності на товар виникає у покупця після передачі товару та підписання акту прийому-передачі.
Відповідно до п.п. 2.1 Договору № 300/ЗК ціна договору складається з загальної суми всіх партій поставок здійснених по даному договору. Сторони відповідно до цього договору здійснюють взаємні розрахунки щодо суми договору.
Ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається по кожній позиції номенклатури\специфікаціє що є невід`ємною частиною цього договору (п.п. 2.2 Договору № 300/ЗК).
Покупець зобов`язується провести оплату переданого продавцем товару після сплину 5-ти банківських днів з дати прийняття товару на складі покупця. Оплата проводиться на підставі рахунку-фактури виставленого продавцем. У випадку не надання належно оформлених документів зазначених у п.п. 1.5. та 3.1. відлік строку оплати починається з моменту надання належно оформлених, документів та/або усунення недоліків (п.п. 2.4 Договору № 300/ЗК).
Згідно додатку № 1 до Договору № 300/ЗК від 05.06.2018 "Специфікація" визначено залікову якість технічним умовам товару (ціни), а саме Брус - Згідно з технічними 4980,00 грн за м3; Дошка - Згідно з технічними 4500,00 грн. за м3; Дошка - Згідно з технічними 4500,00 грн. за м3; Дошка - Згідно з технічними 4500,00 грн. за м3 (Том 3 а.с.34).
Згідно з Додатковою угодою № 1 від 12.09.2018 до Договору № 300/ЗК сторони дійшли згоди змінити зазначені в Додатку № 1 характеристики товару (ціну, найменування), виклавши їх в Додатку № 2 від 12.09.2018, а саме: Брус хвойних порід - Згідно з технічними умовами 5100,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4620,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4620,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4620,00 м3 (Том 3 а.с.35-36).
Згідно з Додатковою угодою № 2 від 20.08.2019 до Договору № 300/ЗК сторони дійшли згоди змінити зазначені в Додатку № 2 характеристики товару (ціну, найменування), виклавши їх в Додатку № 3 від 20.08.2019, а саме: Брус хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4920,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. за м3. (Том 3 а.с.37-38).
Згідно з Додатковою угодою № 3 від 01.10.2019 до Договору № 300/ЗК сторони дійшли згоди змінити зазначені в Додатку № 3 характеристики товару (ціну, найменування), виклавши їх в Додатку № 4 від 01.10.2019, а саме: Брус хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4920,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. м3; Дошка хвойних порід – Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. за м3. (Том 3 а.с.39-40).
Згідно з Додатковою угодою № 4 від 28.10.2019 до Договору № 300/ЗК сторони дійшли згоди змінити зазначені в Додатку № 4 характеристики товару (ціну, найменування), виклавши їх в Додатку № 5 від 28.10.2019, а саме: Брус хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4920,00 грн. за м3; Дошка смерека - Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. за м3; Дошка смерека - Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. за м3; Дошка хвойних порід - Згідно з технічними умовами 4560,00 грн. за м3; Брус сосна - Згідно з технічними умовами 4836,00 грн. за м3; Дошка сосна - Згідно з технічними умовами 4500,00 грн. за м3; Дошка сосна - Згідно з технічними умовами 4500,00 грн. за м3; Дошка сосна - Згідно з технічними умовами 4500,00 грн. за м3. (Том 3 а.с.41-42).
Згідно з Додатковою угодою № 5 від 30.06.2020 до Договору № 300/ЗК внесено зміни відповідно до яких даний Договір діє до 31.12.2021 (Том 3 а.с.43).
Згідно з Додатковою угодою № 6 від 11.09.2020 до Договору № 300/ЗК сторони дійшли згоди змінити зазначені в Додатку № 5 характеристики товару (ціну, найменування), виклавши їх в Додатку № 6 від 11.09.2020, а саме: Брус смерека - Згідно з технічними умовами 5400,00 грн. за м3; Дошка смерека - Згідно з технічними умовами 5040,00 грн. за м3; Дошка смерека - Згідно з технічними умовами 5040,00 грн. за м3; Дошка смерека - Згідно з технічними умовами           5040,00 грн. за м3; Брус сосна - Згідно з технічними умовами 5400,00 грн. за м3; Дошка сосна - Згідно з технічними умовами 5040,00 грн. за м3; Дошка сосна - Згідно з технічними умовами 5040,00 грн. за м3; Дошка сосна - Згідно з технічними умовами 5040,00 грн. за м3 (Том 3 а.с.44-45).
Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які були досліджені судом першої інстанції, а їх копії долучені до матеріалів справи.
Щодо доводів апелянта про неможливість встановлення походження товару, придбаного позивачем у ТОВ "Юк-Кристал", то судова колегія зазначає, що з матеріалів справи встановлено факт придбання вказаних товарів продавцем у інших контрагентів, а саме у ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Альянс Форест".
Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи договорами поставки, купівлі-продажу та оренди нерухомого майна, зокрема: 
- договором поставки необробленої деревини від 09.11.2020 № 20-11ю-1149ет, укладеним між ДП "Сторожинецький лісгосп" та ТОВ "Альянс Форест", щодо поставки Ялиці білої в кількості 18 м3 на суму 30816,00 грн (Том 4 а.с.165-168);
- договором купівлі – продажу необробленої деревини № 737 від 13.10.2020, укладеним між ДП "Путильське ЛГ" та ТОВ "Альянс Форест", щодо продажу за результатами аукціону необробленої деревини заготівлі 4 кварталу 2020 року на суму 217261,00 грн. (Том 4 а.с.168а-172);
- договором поставки необробленої деревини від 05.06.2020 № 20-06ю-995ет, укладеним між ДП "Сторожинецький лісгосп" та ТОВ "Альянс Форест", щодо поставки Деревини дров`яної ПВ хв, ялиці, ялини в кількості 160 м3 на суму 161154,00 грн. (Том 4 а.с.173-176);
- договором оренди нерухомого майна від 02.12.2019 № 0212/19, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Альянс Форест" щодо прийняття ТОВ "Альянс Форест" в строкове платне володіння і користування нежитлову будівлю площею 50м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (Том 1 а.с.89-92);
- договором купівлі – продажу від 25.08.2020 № 61, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Юк Кристал", щодо поставки лісоматеріалів, напівфабрикати хвойні (брус, дошка) (Том 1 а.с.93-94);
- договором купівлі – продажу від 05.01.2021 № 63, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Юк Кристал", щодо поставки лісоматеріалів, напівфабрикати хвойні (брус, дошка) (Том 1 а.с.95-96);
- договором купівлі – продажу від 01.07.2020 № 07/20, укладеним між ПП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 , щодо поставки лісоматеріалів, напівфабрикати хвойні (брус, дошка) (Том 1 а.с.97-100);
- договором про переробку давальницької сировини від 01.07.2020, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 щодо переробки давальницької сировини лісоматеріалів круглих хвойних порід у готову продукцію (Том 1 а.с.101-103);
- товарно – транспортними накладними про перевезення деревини від 14.12.2020 № 728570, від 24.11.2020 № 172664, від 12.08.2020 № 444227, від 15.08.2020 № 444235, від 23.09.2020 № 444342, від 15.12.2020 № 728582, від 24.12.2020 № 728624 (Том 4 а.с.177-183).
До того ж, судом першої інстанції була надана оцінка видатковим накладним, які визнані належними доказами в підтвердження факту передачі товару постачальником та отримання його покупцем, а також засвідчують кількість, вартість та назву товару, який постачався на підставі Договору № 300/ЗК.
Щодо доводів апелянта про відсутність у позивача наданих йому продавцем, тобто ТОВ "Юк Кристал", сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів, то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані сертифікати є обов`язковим документом під час здійснення експорту лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів, а в даному випадку, з матеріалів справи встановлено, що лісоматеріали та виготовлені з них пиломатеріали використовувалися позивачем для виробництва продукції у межах власної господарської діяльності, яка в подальшому була реалізована, що відповідно до ст. 3 Закону № 2860-IV не передбачає надання сертифікату про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів.
Щодо встановленого під час перевірки факту відсутності у видаткових накладних № 106 від 04.11.2020; № 108 від 06.11.2020; № 109; № 110 від 11.11.2020 місця складання таких накладних, то судова колегія зазначає, що, як було встановлено вище, умовами Договору № 300/ЗК сторони погодили, що товар передається продавцем покупцю на складі покупця за адресою: АДРЕСА_2 . 
Вказані умови договору змінені не були, а отже згідно Методичних рекомендацій по використанню ДСТУ 4163-2003 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", оформлені протоколом засідання Методкомісії Держкомархіву України від 07.11.2003 № 7 (чинної на день складання видаткових накладних), зазначення даного реквізиту не є обов`язковим, оскільки місце складання документу випливає із інших його реквізитів.
Окрім того, слід відзначити, що відсутність такого реквізиту, як місце складання в первинному документі є несуттєвим недоліком, який не позбавляє такий документ статусу первинного і не зменшує його значення, як підтверджуючого документу тієї чи іншої господарської операції.
Щодо доводів апелянта про відсутність доказів оренди контрагентом ТОВ "Альянс Форест" складських приміщень, де відбувалося навантаження товару, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість останніх, оскільки  відповідно до договору оренди нерухомого майна від 02.12.2019 № 0212/19, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Альянс Форест", останній прийняв в строкове платне володіння і користування нежитлову будівлю площею 50м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (Том 1 а.с.89-92).
Таким чином, аналіз первинних документів, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, свідчить про фактичне виконання умов договору укладеного з контрагентом - ТОВ "Юк Кристал", отримання від контрагента ТМЦ та відображають зміст господарської операції. Видаткові накладні, обов`язкова наявність яких була зазначена в укладеному договорі, містять найменування товару, його кількість, вартість, в тому числі податок на додану вартість. В акті перевірки підтверджена реєстрація контрагентом позивача податкових накладних в ЄРПН, що є підставою для відображення відповідних сум ПДВ у податковій звітності. Жодних розбіжностей у змісті видаткових накладних та податкових накладних, рахунках-фактурах, розрахункових документів тощо, контролюючим органом не встановлено.
Щодо доводів апелянта про нереальність господарських операцій з ТОВ "Біопласт-Захід", судова колегія зазначає наступне.
21.08.2020 між позивачем, як покупцем, та ТОВ "Біопласт-Захід", як постачальником, укладено договір поставки № 2108/АФ (далі – Договір № 2108/АФ), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується на умовах визначених цим договором передати (поставити) вироби з поліетилену (надалі-товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.
По закінченню строку дії вказаного договору, 04.01.2021 між позивачем, як покупцем, та ТОВ "Біопласт-Захід", як постачальником, укладено інший договір поставки № 21-3105 (далі – Договір № 21-3105), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується на умовах визначених цим договором передати (поставити) вироби з поліетилену (надалі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.
Найменування, загальна кількість і асортимент (номенклатура) товару встановлюється в замовленні покупця та у документі на відпуск (видатковій накладній), які, після їх оформлення, стають невід`ємними частинами даного Договору. Оплата покупцем товару за цінами, вказаними в рахунках (рахунках-фактурах) вважається конклюдентною згодою з вказаними цінами, враховуючи попереднє погодження вартості, згідно п. 3.3. Договору.
Згідно п.п. 3.3 Договору № 21-3105 постачальник зобов`язаний протягом 2 (двох) календарних днів повинен підтвердити отримане замовлення, шляхом направлення такого підтвердження покупцю із зазначенням вартості визначеного Товару. В разі згоди покупця із вказаною вартістю, постачальник виставляє рахунок, який підлягає оплаті згідно п.4.4. Договору.
Відповідно до розділу 4 Договору № 21-3105 загальна сума договору складає: 2000000,00 грн. з ПДВ.
Вартість кожної окремої партії товару зазначається у замовленні, видатковій накладній та рахунку.
Оплата здійснюється банківським переказом на рахунок постачальника в українських гривнях.
Покупець зобов`язаний оплатити вартість товару не пізніше 21 (двадцять один) календарних днів з моменту отримання товару.
Згідно з Додатковою угодою № 1 від 23.11.2020 до Договору № 21-3105 у зв`язку із значним коливанням ціни на сировину та дефіцитом сировини на ринку України сторони дійшли згоди змінити п.п. 4.4 Договору № 21-3105 з термін оплати 21 (двадцяти одного) календарного дня на 14 (чотирнадцять) календарних днів.
Згідно з Додатковою угодою № 2 до Договору № 21-3105 у зв`язку із збільшенням обсягів поставки продукції сторони дійшли згоди збільшити суму договору на 4000000,00 грн.
Виконання умов даних договорів підтверджується належним чином оформленими первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи та ретельно дослідженні судом першої інстанції.
Також, з матеріалів справи встановлено, що виробництво поліетиленової плівки яка постачалася позивачу здійснено ТОВ "Біопласт-Захід" власними засобами, а в підтвердження наявності у ТОВ "Біопласт-Захід" виробничих ресурсів подано ряд доказів, які також було досліджено судом першої інстанції.
При цьому, як встановлено судом, доставка товару здійснювалась автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_5 на адресу позивача ( АДРЕСА_2 ), що засвідчується належним чином оформленими товарно-транспортними накладними, копії яких є в матеріалах справи.
Надаючи оцінку питанню відсутності інформації в ЄРПН про придбання позивачем у ФОП ОСОБА_5 послуг з перевезення, судова колегія відзначає, що відповідачем не враховано той факт, що вказаний реєстр містить інформацію виключно стосовно операцій з платниками ПДВ, а також тих операцій, за якими зареєстровано податкові накладні.
Наразі, апелянтом не надано доказів в підтвердження того, що ФОП ОСОБА_5 є платником ПДВ та не перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Окрім того, вказані доводи податкового органу спростовуються Договором № 1012/2019, на надання транспортно-експедиційних послуг від 10.12.2019 року, укладеним між "ТОВ Біопласт-Захід" та ФОП ОСОБА_5 .
Посилання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_5 здійснює діяльність у сфері туристичних агентств, а тому не могла бути перевізником, судова колегія також відхиляє, оскільки, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із видів економічної діяльності ОСОБА_5 , відповідно до коду за КВЕД - 52.29 є Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. При цьому, економічна діяльність "Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту", зокрема, включає в себе : експедицію вантажів; організацію перевезень залізничним, автомобільним, водним або авіаційним транспортом; організацію групових або індивідуальних відправлень вантажів (у т.ч. вивіз і доставку вантажів, а також компонування партій); видачу й одержування транспортної документації та накладних.
Стосовно розрахунків за отриманий позивачем від ТОВ "Біопласт - Захід" товар, то останні, згідно пункту 4.3 Договору поставки №21-3105, здійснено у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.
Щодо твердження апелянта про відсутність у видаткових накладних № 339 від 22.10.2020; № 313 від 06.10.2020; № 309 від 02.102.2020; № 388 від 24.11.2020; № 370 від 10.11.2020; № 354 від 02.11.2020; № 402 від 03.12.2020; № 419 від 23.12.2020; № 431 від 28.12.2020; № 404 від 07.12.2020; № 8 від 20.01.2021; № 43 від 14.02.2021 місця складання таких накладних, то судова колегія, зважаючи на те, що вказаному доводу апелянта вже була надана оцінка, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність такого реквізиту, як місце складання в первинному документі є несуттєвим недоліком, який не позбавляє такий документ статусу первинного і не зменшує його значення, як підтверджуючого документу тієї чи іншої господарської операції.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності у ТОВ "Біопласт-Захід" достатніх матеріально-технічних і трудових ресурсів на виготовлення ТМЦ, то судова колегія їх відхиляє, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, обладнання для виробництва та сировина для виготовлення товарів, які поставлено позивачу, були придбані ТОВ "Біопласт-Захід" у інших контрагентів, а саме у ТОВ "Біопластик ЛТД", що підтверджується договором купівлі – продажу обладнання від 10.04.2019 № 1004/19 та від 12.03.2020 № 1203/20.
Крім того, згідно Акту Головного управління Держпраці у Львівській області від 16.07.2021 № ЛВ10015/ПД/АВ, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці, встановлено, що загальна кількість працівників ТОВ "Біопласт-Захід" становить 9 осіб.
Що стосується тверджень апелянта про неможливість відвантаження ТОВ "Біопласт-Захід" ТМЦ зі складу, що знаходиться за адресою вул. Стрийська, 45, м. Львів, то такі, на переконання судової колегії, не можуть свідчити про нереальність господарської операції та, відповідно про порушення позивачем податкового законодавства.
До того ж, вказані твердження зроблено відповідачем виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних, яка по суті носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Таким чином, аналіз первинних документів, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, свідчить про фактичне виконання умов договору укладеного з контрагентом - ТОВ "Біопласт - Захід", отримання від контрагента ТМЦ та відображають зміст господарської операції. Видаткові накладні, обов`язкова наявність яких була зазначена в укладеному договорі, містять найменування товару, його кількість, вартість, в тому числі податок на додану вартість. В акті перевірки підтверджена реєстрація контрагентом позивача податкових накладних в ЄРПН, що є підставою для відображення відповідних сум ПДВ у податковій звітності. Жодних розбіжностей у змісті видаткових накладних та податкових накладних, рахунках-фактурах, розрахункових документів тощо, контролюючим органом не встановлено.
Щодо доводів апелянта про нереальність господарських операцій з ТОВ "БРЕТТЕР", судова колегія зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, 25.09.2020 між позивачем, як покупцем, та ТОВ "БРЕТТЕР", як продавцем, укладено договір купівлі-продажу товарів № 381/ЗК (далі – Договір № 381/ЗК), відповідно до умов якого продавець зобов`язується систематично передавати (продавати) товар покупцю у власність відповідно до специфікації та технічних умов, що є невід`ємними частинами цього договору (надалі іменується "товар"), а покупець зобов`язується прийняти й оплатити такий товар.
Товар, що поставляється завданим договором повинен відповідати Технічним умовам покупця, отримання яких засвідчуються підписом та печаткою продавця.
Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.
Базисом поставки за цим Договором є DDP м. Вінниця, вул. Чехова. 7-В (Інкотермс 2010). Товар передається продавцем покупцю на складі покупця за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 7-В.
Кожна партія товару передається продавцем представнику покупця на підставі видаткової накладної, яка підписується повноважними представниками сторін.
Право власності на товар виникає у покупця після передачі товару та підписання видаткової накладної.
Відповідно до п.п. 2.1-2.2 Договору № 381/ЗК ціна договору складається з загальної суми всіх партій поставок здійснених по даному договору. Сторони відповідно до цього Договору здійснюють взаємні розрахунки щодо суми Договору.
Ціна товару, що поставляється за цим Договором, визначається по кожній позиції номенклатури у специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до п.п.3.1 Договору № 381/ЗК продавець зобов`язаний, зокрема оформити та передати покупцю необхідну документацію: видаткову накладну, специфікацію, рахунок-фактуру, сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (у необхідних випадках), товарно-транспортну накладну.
Відповідно до п.п. 3.5 Договору № 381/3К покупець має право, зокрема: в) у випадку передачі продавцем товару гіршої якості ніж це обумовлено в Договорі та в специфікації, такого то не відповідає технічним умовам, або передачі товару без документів вказаних в п. 1.5 та 3.1 Покупець має право відмовитись від поставленого товару без компенсації продавцю будь яких витрат.
Згідно п.п. 4.1 Договору № 381/ЗК приймання товару по кількості та по якості здійснюється на складі покупця по заліковим показникам згідно з Технічними умовами уповноваженими представниками покупця шляхом вибіркового огляду та обміру товару.
Згідно додатку № 1 до Договору № 381ЗК від 25.09.2020 “Специфікація” визначено залікову якість технічним умовам товару (ціни), а саме Брус сосновий/ялинова - Згідно з технічними умовами 4920,00 грн. за м3; Дошка соснова/ялинова - Згідно з технічними умовами 4800,00 грн. за м3; Дошка соснова/ялинова - Згідно з технічними умовами 4800,00 грн. за м3; Дошка соснова/ялинова - Згідно з технічними умовами 4800,00 грн. за м3 (Том 2 а.с.202).
Згідно з Додатковою угодою № 1 від 23.12.2020 до Договору № 381/ЗК сторони дійшли згоди змінити зазначені в Додатку № 1 характеристики товару (ціну, найменування), виклавши їх в Додатку № 2 від 23.12.2020, а саме: Брус сосновий - Згідно з технічними умовами 5400,00 грн. за м3; Дошка соснова - Згідно з технічними умовами 5160,00 грн. за м3; Дошка соснова Згідно з технічними умовами 5160,00 грн. за м3; Дошка соснова - Згідно з технічними умовами 5160,00 грн. за м3 (Том 2 а.с.203-204).
Виконання умов даного договору підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які були дослідженні судом першої інстанції, а їх копії долучені до матеріалів справи.
При цьому, судом першої інстанції було досліджено видаткові накладні, які є доказом, по перше - передачі товару постачальником та отримання його покупцем, а по друге - підтверджують кількість, вартість та назву товару, який постачався на підставі Договору № 381/ЗК, та зроблено вірний висновок, який не було спростовано відповідачем,  що первинні документи позивача не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону № 996-XIV, ст. 44 ПК України вказували б на їх недопустимість як доказів реальності господарської операції позивача із його контрагентом.
Щодо твердження відповідача про відсутність у позивача наданих ТОВ “БРЕТТЕР” сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, то як було відзначено вище, останні не є обов`язковими для позивача, оскільки експорту лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів позивачем за кордон не здійснювалось. 
При цьому, надаючи оцінку доводам апелянта про відсутність реального джерела походження товарів, що постачались ТОВ "БРЕТТЕР" позивачу, судова колегія враховує, що згідно висновку Головного управління ДПС у Рівненській області, що викладений у Довідці від 09.09.2021 № 17/17-00-07-03/39633474 про результати проведення зустрічної перевірки ТОВ “БРЕТТЕР” щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" документально підтверджено факт здійснення господарських відносин ТОВ “БРЕТТЕР” із ТОВ "БАРЛІНЕК ІНВЕСТ" по реалізації бруса соснового згідно податкових накладних в період з 15.10.2020 по 04.02.2021, їх вид, обсяг та розрахунки (Том5 а.с.59-66).
Таким чином, судом першої інстанції вказані факти були ретельно досліджені в ході розгляду справи, а податковим органом в ході апеляційного провадження не спростовані.
Також, судова колегія зазначає про безпідставність посилання апелянта на залежність права на податковий кредит від факту недоведеності фактичного постачання товарів, оскільки чинне законодавство право на податковий кредит пов`язує виключно з фактом реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а в даному випадку ні Акт перевірки, ні матеріали справи не містять доказів того, що позивачем включено до податкового кредиту суми ПДВ, які не є підтверджені належним чином зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними.
Таким чином, судова колегія, підсумовуючи встановлені обставин справи, дійшла висновку, що податковий орган ставить під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, виключно на підставі податкової інформації, що міститься в АІС "Податковий блок", в ході аналізу якого не встановлено наявність у постачальників позивача матеріально - технічних та трудових активів, їх походження, відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів у постачальників при дослідженні ланцюга постачання.
З даного приводу слід зауважити, що не існує законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, тобто є можливість здійснення діяльності шляхом використання орендованих основних фондів, залучення трудових ресурсів на підставі укладення цивільно-правових договорів, зокрема, субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів, тощо, з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності та з метою виконання своїх зобов`язань перед позивачем.
Відсутність у постачальників позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 814/937/15.
Таким чином, надані позивачем як в процесі перевірки відповідачу, так і в ході розгляду справи судом, господарські договори та належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, на переконання суду апеляційної інстанції, відображають і документально підтверджують, що мають місце господарські операції з придбання товарів, які відповідають економічному змісту, що відображений в укладених договорах, з метою їх використання в своїй господарській діяльності.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів також виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.
Наведений висновок підтвердив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних вказівок на безпосередню участь позивача у ймовірних зловживаннях пов`язаних з поставкою товару та його оподаткуванням у ланцюгу поставок, чи будь-яких доказів, які могли б свідчити про опосередковану чи пряму обізнаність позивача стосовно ймовірного порушення вимог податкового законодавства у ланцюгу поставок.
Неналежне виконання контрагентом своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента та, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх допустив , а не до іншої особи.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Вказані обставини справи спростовують висновки податкового органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Предметом доказування у даному спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та сум податкового кредиту при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.
Доводи податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за укладеними договорами позивачем було надано достатню кількість первинних документів, які передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які спростовують висновки, викладені в акті перевірки щодо вчинених позивачем порушень та підтверджують реальність господарських відносин між позивачем та його контрагентами.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 06 листопада 2018 року в справі № 820/10024/13-а.
При цьому, податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
В розумінні ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржуване рішення з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   15 червня 2022 року.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Матохнюк Д.Б.