ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 липня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/1185/20
Головуючий у першій інстанції – Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/539/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Чернігівська обласна прокуратура,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року (повний текст рішення складено 13 січня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України (далі – Казначейство), Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Чернігівської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду на свою користь 170 028,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди та за рахунок державного бюджету кошти за оплату правової допомоги адвоката в сумі 42 000 грн 00 коп.
Позов обґрунтовував тим, що вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 серпня 2015 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 382  КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням. 15 лютого 2016 року Апеляційним судом Чернігівської області його апеляційна скарга - залишена без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін. 22 вересня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року - скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції. За наслідками нового розгляду вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 червня 2017 року його  визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року його апеляційну скаргу - задоволено, вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 червня 2017 року - скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. 
З огляду на викладене, вважає, що під час незаконного перебування під слідством та незаконного засудження (загальний час перебування під слідством і судом становить 31 місяць) йому завдано страждань внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного перебування під слідством і судом, які полягають у порушенні нормальних життєвих зв`язках, погіршення відносин з оточуючими людьми, необхідністю прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, які вплинули на його здоров`я. Гарантований законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 170 028,00 грн., який і просить стягнути.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.05.2020 позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, прокуратури Чернігівської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задоволено частково
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 42000 грн на відшкодування понесених витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. 
Судові витрати зі сплати судового збору віднесено на рахунок держави (т.1 а.сю 129-136).
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.11.2020 апеляційні скарги ОСОБА_1 і Державної казначейської служби України задоволено частково. 
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.05.2020 - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова (т.1 а.с. 204-205).

Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2021 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18.11.20220 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрито (т.2 а.с. 35-41).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1   у відшкодування моральної шкоди в розмірі 170 028 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 41500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди у повному обсязі та задовольнити його позовні вимоги, стягнувши на його користь 700 000 грн, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Доводи його апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не врахував заяву позивача про збільшення позовних вимог та не поновив строки на її подання, незважаючи на те, що саме з помилки суду йому та його представнику не було відомо про судовий розгляд справи, а підготовче засідання було проведено без них.
Наголошує, що має право на відшкодування моральної шкоди,  спричиненої незаконними діями відповідача, в більшому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на те, що доводи позивача є необґрунтованими, оскільки розмір моральної шкоди не повинен перевищувати встановлений законодавством України та має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 
Зазначає, що дії відповідачів відносно позивача незаконними не визнавалися, а відсутність принаймні одного з елементів відповідальності - виключає можливість покладення відповідальності на конкретного суб`єкта (відповідача).

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування  обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги Казначейства зводяться до того, що висновок суду першої інстанції відносно того, що заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди відповідає критерію розумності та справедливості є неправомірним. Розмір моральної шкоди не повинен перевищувати встановлений законодавством України та має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Уважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, що випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума є завищеною.

У відзиві на апеляційну скаргу Казначейства, Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, посилається при цьому на незаконність та необґрунтованість рішення суду, оскільки судом не з`ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Наголошує, що задоволена сума морального відшкодування не відповідає критеріям розумності та справедливості.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та доводи відзивів на них, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Рішення суду в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 41500 грн, не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції встановивши наявність підстав, передбачених ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі – Закон № 266) дійшов висновку, що позивач зазнав душевних страждань, які виразились у погіршенні та позбавленні можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, які виразились і в тому числі, що позивач з 26.02.2016 по 19.10.2016 перебував на обліку в Деснянському відділі КВІ м. Чернігова по виконанню вироку та був знятий з обліку на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.09.2016. Посилаючись на ч. 3 ст. 13 Закону № 266 суд визначив, що розумним, виваженим та справедливим буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 170 028 грн.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 13 листопада 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України (умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили) (т.1 а.с. 4).
12 січня 2015 року прокурором відділу прокуратури м. Чернігова затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 42014270010000133 від 12 червня 2014 року (т.1 а.с. 5).
Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 серпня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України позивача звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням (т.1 а.с. 6-8).
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 серпня 2015 року - без змін (т. 1 а.с. 9-11).
22 вересня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Блохіної Н. В. - задоволена частково. Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року щодо ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т.1  а.с. 12-14).
За результатами нового розгляду вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України позивача звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік (т.1. а.с. 15-18).
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 задоволено, вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 червня 2017 року - скасовано, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 22-24).

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом 36 місяців, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди.
Крім того, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У пунктах 9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір моральної шкоди у цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16ц.
Враховуючи встановлені обставини справи та наведені норми права, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, на думку колегії суддів, вірно керувався тим, що на підставі положень зазначеного Закону ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом протягом 36 місяців.
Також виходячи із засад розумності та виваженості, правильно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, взявши за основу установлений законодавством мінімальний розмір заробітної плати на момент розгляду справи, врахувавши при цьому характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих у суспільних стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 170 028 грн.
Неможливо погодитись з доводами  Казначейства щодо завищеного розміру компенсації моральної шкоди, оскільки такий розмір судом визначено у мінімальному  розмірі, виходячи з розміру  одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. 
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не врахував його заяву про збільшення позовних вимог та не поновив строки на її подання, незважаючи на те, що саме з помилки суду йому та його представнику не було відомо про судовий розгляд справи, а підготовче засідання було проведено без них, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Таким чином, законодавцем визначено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2020 відкрито провадження у справі, призначене підготовче судове засідання на 24.12.2020 на 10 год 00 хв. (т.1 а.с. 211-212).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.12.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 25.01.2021 на 08 год 30 хв. (т. 1 а.с. 246-247).
21.12.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року (т.2 а.с. 14-16).
Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2021 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18.11.20220 року, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, закрито (т.2 а.с. 35-41).
27.07.2021 справу повернуто до Деснянського районного суду м. Чернігова, після чого сторони викликані у судове засідання на 05.10.2021 на 10 год 00 хв. (т. 2 а.с. 52-54).
Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 на 05.10.2021 на 10 год 00 хв. повернулась неврученою у зв`язку із відсутністю останнього за місцем проживання (т. 2 а.с. 57).
Розгляд справи 05.10.2021 відкладено на 08.11.2021 на 09 год 00 хв., про що повідомлено сторони, зокрема адвокат Блохіна Н.В. отримала повістку 06.10.2021,  судова повістка на ім`я ОСОБА_1 на 08.11.2021 на 09 год 00 хв. повернулась неврученою у зв`язку із відсутністю останнього за місцем проживання (т. 2 а.с. 64-67).
22.10.2021 (поштовим відправленням) представником позивача – адвокатом Блохіною Н.В. подано заяву про уточнення позовних вимог та збільшення розміру моральної шкоди, в якій остання просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду 700 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди та стягнути за рахунок державного бюджету кошти за оплату правової допомоги адвоката в сумі 42000 грн (т.2. а.с.73-74).
З викладеного встановлено, що позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції повідомляв про судові засідання належним чином, про що свідчать судові повістки про виклик, які направлялися рекомендованими повідомленнями на  адресу, зазначену позивачем у процесуальних документах та які повернуті до суду з довідками про причини невручення: адресат відсутній за вказаною адресою (т.2 а.с. 57,67).
Правильно встановивши обставини, за яких позивач подав заяву від 22.10.2021 про збільшення позовних вимог, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що встановлений законом строк на вчинення позивачем такої процесуальної дії минув, а тому така заява позивача не може бути прийнята до розгляду судом.
Твердження позивача про те, що всупереч закону суд не дослідив питання поважності причин незаявлення ним про збільшення позовних вимог у встановлені законом строки, не поновив їх, колегією суддів апеляційного суду не беруться до уваги зважаючи на викладені обставини.
Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження під час судового розгляду і судом першої інстанції надана відповідна правова оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Проте суд на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди зазначивши суб`єкта виконання та вид рахунку, з якого буде здійснено стягнення коштів.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 , ДКС України, шляхом зміни рішення суду першої інстанції із зазначенням, що кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України.
В іншій частині рішення суду є законним, а доводи апеляційних скарг в цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1. п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України – задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення суду  в такій редакції:
«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 170 028 (сто сімдесят тисяч двадцять вісім) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41 500 (сорок одну тисячу п`ятсот) гривень ».
В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                        О.Є. Мамонова

Судді:                                                                                 Н.В. Висоцька
              
                                                                                         Н.В. Шитченко