ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/16931/21 пров. № А/857/2800/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В., 
суддя                                                     Хобор Р.Б.     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 (7 прикордонний Карпатський загін) Державної прикордонної служби України  на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 23 грудня 2021 року (головуючий суддя Качур Р.П., м. Львів) у справі №380/16931/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (7 прикордонний Карпатський загін) Державної прикордонної служби України   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

                                                  В С Т А Н О В И В : 

05.10.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу винагороди за тривалість безперервної п`ятнадцятирічної календарної військової служби у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу з урахуванням виплачених сум винагороду за тривалість безперервної п`ятнадцятирічної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 06.07.2010, у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням.
Позов обґрунтовує тим, що станом на день виключення із списків загону відповідач не в повному обсязі, на думку позивача, нарахував та виплатив йому грошове забезпечення, зокрема винагороду за безперервну службу. Вказав, що додатком № 25 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» № 1294 від 07.11.2007 передбачено виплату такого одноразового додаткового виду грошового забезпечення як винагорода за тривалість безперервної календарної військової служби. За тривалість безперервної 15-річної календарної військової служби винагорода виплачується у розмірі 1 посадового окладу. Проте у 2010 році відповідач протиправно, на думку позивача, не виплатив у повному обсязі йому винагороду у розмірі 1 посадового окладу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 15-річної військової служби в повному обсязі. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 15-річної військової служби, виплаченої у вересні 2010 року у розмірі 1 посадовий оклад та оклад за військовим званням, ураховуючи раніше виплачені кошти.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити повністю в задоволенні позову. Вказує, що за період проходження служби позивачу у вересні 2010 року нараховано та виплачено винагороду за тривалість безперервної календарної військової служби 15 років у розмірі 412,50 грн, що становить 50% від посадового окладу і окладу за військовим званням. Зазначає, що таку виплату проведено у межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі 50 відсотків установленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 та додатком № 25 до вказаної постанови розміру, відповідно до наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України». Звертає увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки, останнього звільнено з військової служби 10.04.2020, а він звернувся до суду лише у вересні 2021 року.
У відповідності до частини першої   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивач проходив військову службу у Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» № 80-ОС від 10.03.2020 позивача звільнено з військової служби у запас за пп. а (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» № 123-ос від 10.04.2020 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 10.04.2020.
Із особистих карток грошового забезпечення та заробітної плати ОСОБА_1 позивачем встановлено, що йому в 2010 році винагорода за тривалість безперервної 15-річної військової служби виплачена не в повному обсязі.                  
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України № 1115/2009 від 29.12.2009 з наступними змінами та доповненнями (Положення), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Згідно з абзацом другим п. 292 Положення після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.
Постановою Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу № 1294 від 07.11.2007 (Постанова № 1294) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.
Додатком 25 до Постанови № 1294 встановлено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення як винагорода за тривалість безперервної військової служби, яка залежно від тривалості безперервної календарної військової служби становить: 1 посадовий оклад і оклад за військовим званням за 15 років та 1,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 20 років, 2 посадових оклади і оклади за військовим званням за 25 років, 2,5 посадових оклади і оклади за військовим званням за 30 років, 3 за 35 років і кожні наступні 5 років.
Пунктом 7 Постанови № 1294 від 07.11.2007 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.
Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (серед яких Державна прикордонна служба України) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.
На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України Адміністрація державної прикордонної служби України затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 (Інструкція).
Згідно з підпунктом 3.25.1 вказаної Інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: за 15 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1 посадовий оклад та оклад за військовим званням; за 20 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.
Колегія суддів зазначає, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру. Разом з тим, додаткові види грошового забезпечення, визначені додатками 25-28 Постанови № 1294, зокрема винагорода за тривалість безперервної військової служби, впорядковано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій Адміністрацією державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 на виконання Постанови № 1294. Відтак, з моменту затвердження вказаної Інструкції підстави для обмеження виплати за тривалість безперервної військової служби в обсязі до 50 відсотків нормативно встановленого розміру відпали.
На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про правомірність виплати позивачу за тривалість безперервної військової служби у 2010 році в розмірі 50% законодавчо встановленого розміру на підставі пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 1294 від 07.11.2007.
Із долученої до матеріалів справи особистої картки грошового забезпечення та заробітної плати ОСОБА_1 за 2010 рік апеляційним судом встановлено, що останньому у вересні 2010 року виплачено винагороду у розмірі 412,50 грн за тривалість безперервної 15-річної військової служби. Разом з тим, у вересні 2010 року посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача становив 760,00 грн та 65,00 грн відповідно, а отже, відповідач протиправно нарахував та виплатив позивачу винагороду за тривалість 15-річної безперервної військової служби не в повному обсязі.
Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення).
Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Верховний Суд України у постанові від 08.11.2017 у справі № 6-162цс17 дійшов правового висновку, що відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями   308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328   Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

                                                                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (7 прикордонний Карпатський загін) Державної прикордонної служби України  залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду   від 23 грудня 2021 року у справі № 2380/16931/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор