П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/12794/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
03 серпня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання  виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у 2018-2019 роках:
-   перерахованої   за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду     у   справі №2240/2314/18 -   по день фактичної виплати пенсії   23 липня 2020;
-   перерахованої   за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду   у справі №560/3686/18   -   по день фактичної виплати пенсії   06 квітня 2021 року.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 21.01.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки виплата перерахованої позивачу за попередні періоди пенсії   була остаточно здійснена   лише у квітні 2021 року,   пенсійним органом порушені встановлені законом   строки виплати пенсії. Вважає, що у   позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходів, тому відмова Головного управління у   виплаті йому цієї компенсації є протиправною.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що затримка виплати перерахованої позивачу  пенсії відсутня, оскільки перерахунок  на виконання судових рішень у справах № 2240/2314/18 та № 560/3686/18 був проведений  вчасно у місячний строк, позаяк сама  виплата коштів  також проведена в порядку та строки, визначені Кабінетом Міністрів України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апеляційної скарги тим, що заборгованість по виплатах   перерахованої позивачу пенсії у 2018-2019 роках остаточно була погашена у квітні 2021 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку і відповідачем не спростовується.
Судом встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі №2240/2314/18 суд зобов`язав відповідача провести нарахування та виплату позивачу  пенсії з 01.01.2018 року із розрахунку 89% суми грошового забезпечення у редакції ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» чинної станом на дату призначення пенсії, з урахуванням раніше виплачених коштів.
На виконання цього рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 15.02.2019 проведений перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 у розмірі 89% сум грошового забезпечення. У березні 2019  на рахунок позивача, відкритий в АТ «Державний ощадний банк України», зараховано пенсію:
- 9041,13 грн. - за березень 2019 року;
- 2763,73 грн. - доплата за період з 14.01.2019 по 28.02.2019;
- за період з 01.01.2018 по 13.01.2019 нарахована сума доплати в розмірі 14721,03 грн.
З  протоколу ГУ ПФУ від 20.07.2020 №27 встановлено, що доплата за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі  №2240/2314/18 за період з 01.01.2018 по 13.01.2019 в сумі 14721,03 грн.  перерахована Головним управлінням  на рахунок АТ «Державний ощадний банк України» 23.07.2020 для подальшого зарахування на поточний рахунок позивача.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі №560/3686/18 суд зобов`язав відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2018 пенсію  на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» із розрахунку 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.
На виконання цього рішення відповідачем проведений перерахунок пенсії  з 01.01.2018 в повному розмірі  із розрахунку 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Внаслідок  перерахунку у грудні 2019  на рахунок позивача  в АТ «Державний ощадний банк України» зараховано пенсію:
- 10920,30 грн. - за грудень 2019 року;
- 4134,17 грн. - доплата за період з 25.09.2019 по 30.11.2019;
- за період з 01.01.2018 по 24.09.2019 нарахована сума доплати в розмірі 61636,78 грн.
Нарахована сума доплати  61636,78 грн. 06.04.2021 року була перерахована в АТ «Державний ощадний банк України» для подальшого зарахування на поточний рахунок позивача.
Таким чином, заборгованість по виплатах  перерахованої позивачу пенсії остаточно була погашена у квітні 2021 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку і відповідачем не спростовується.
Позивач звернувся до Головного управління з заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, на що отримав відмову.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою КМУ від 21.02.2001 №159.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.  
Відповідно до абз. 1 п. 4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Отже, право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Таким чином, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Разом з тим, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 03 липня 2018 року по справі №521/940/17.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки виплата перерахованої позивачу за попередні періоди   пенсії  була остаточно здійснена  лише у квітні 2021 року,  пенсійним органом порушені встановлені законом  строки виплати пенсії.
Вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 Закону №2050-ІІІ. Невиконання державою взятих на себе згідно з законом зобов`язань щодо пенсійного забезпечення громадян прямо порушує вимоги ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права мирно володіти своїм майном.
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20 лютого 2018 року по справі № 336/4675/17, від 05 жовтня 2018 року по справі №162/787/16-а.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у  позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходів, тому відмова Головного управління у  виплаті йому цієї компенсації є протиправною.
При цьому, доводи відповідача, що виплата коштів проводилась в межах Бюджету Пенсійного фонду України та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 103 та №1088 не впливає на право пенсіонера отримати компенсацію втрати частини доходів, позаяк  як встановлено судовими рішеннями, відповідач здійснював протиправні перерахунки пенсії позивача починаючи  з 01.01.2018  і весь час до фактичної виплати коштів  позивач був позбавлений належного рівня пенсійного захисту. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.