Постанова 
Іменем України 
24 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 202/6362/20-ц
 
провадження № 61-14196св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на рішення Індустріального районного суду 
м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року у складі судді Слюсар Л. П. 
та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року 
у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - ПАТ «Інтерпайп НТЗ») про визнання припиненими трудових відносин у зв`язку зі звільненням на підставі 
частини третьої статті 38 КЗпП України.
Позовну заяву мотивовано тим, що він працював на посаді начальника ділянки експорту труб ТПЦ № 4 ПАТ «Інтерпайп НТЗ» ПАТ «Інтерпайп НТЗ». 
У період з 20 червня 2019 року по 07 жовтня 2020 року з поважних причин не міг виконувати свої посадові обов`язки.
ОСОБА_1 зазначав, що 08 жовтня 2020 року прибув до ПАТ «Інтерпайп НТЗ» для подальшого виконання своїх посадових обов`язків, проте фактично не був допущений до роботи за рішенням ПАТ «Інтерпайп НТЗ», що було зафіксовано органами поліції. Недопущення до роботи було здійснено без жодної правової чи фактичної підстави, оскільки жодних наказів відповідачем у порядку статті 46 КЗпП України чи судових рішень про відсторонення його від посади не приймалось. 
На думку ОСОБА_1 , відповідач порушив його право на працю, вчинив дії, що суперечать законодавству про працю та умовам укладеного колективного договору. 
Разом із цим, позивач зазначав, що від представників ПАТ «Інтерпайп НТЗ» він отримував погрози щодо того, що якщо він не напише заяву про звільнення за власним бажанням, ПАТ «Інтерпайп НТЗ» знайде яким чином його звільнити. Ці погрози супроводжувалися образами та категоричними твердженнями про те, що ОСОБА_1 не буде більше працювати 
в ПАТ «Інтерпайп НТЗ». 
Оскільки відповідач не виконував і не бажав виконувати законодавство про працю, а також умови колективного та трудового договору, ним 08 жовтня 2020 року була подана заява про звільнення з визначеною датою звільнення 08 жовтня 2020 року. 
ОСОБА_1 вважав, що з 08 жовтня 2020 року трудові відносини 
з відповідачем припинені на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Проте, 20 жовтня 2020 року він отримав запрошення на засідання цехового комітету щодо розгляду питання про його звільнення на підставі 
пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України (втрата довіри), тобто, 
на думку ОСОБА_1 , ПАТ «Інтерпайп НТЗ» фактично реалізувало свої погрози, ініціюючи безпідставне звільнення.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати припиненими трудові відносини між ПАТ «Інтерпайп НТЗ» та ним, як начальником ділянки експорту труб ТПЦ № 4 ПАТ «Інтерпайп НТЗ», у зв`язку із його звільненням 
із займаної посади за власним бажанням з 08 жовтня 2020 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв`язку із невиконанням 
ПАТ «Інтерпайп НТЗ» законодавства про працю, умов колективного 
та трудового договору. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 
від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано припиненими трудові відносини між ПАТ «Інтерпайп НТЗ» 
та начальником ділянки експорту труб ТПЦ № 4 ПАТ «Інтерпайп НТЗ» ОСОБА_1 , у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади за власним бажанням з 08 жовтня 2020 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням ПАТ «Інтерпайп НТЗ» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав вимоги трудового законодавства, подавши заяву про звільнення, при цьому відповідач, отримавши вказану заяву, ніяк не відреагував на неї, що порушує вимоги статті 38 КЗпП України.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року апеляційну скаргу ПАТ «Інтерпайп НТЗ» залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 
2021 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки подавши заяву про звільнення, позивач виконав вимоги трудового законодавства, при цьому відповідач, отримавши вказану заяву, ніяк не відреагував на неї, що свідчить про порушення вимог статті 38 КЗпП України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2021 року до Верховного Суду, 
ПАТ «Інтерпайп НТЗ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року № 199/8766/18, суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані 
у справі докази та встановили обставини, що мають суттєве значення, 
на підставі недопустимих доказів, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. 
Представник ПАТ «Інтерпайп НТЗ» стверджує, що суди першої та апеляційної інстанції не дослідили належним чином усі зібрані у справі докази і не надали належної їм оцінки.
Разом із цим, вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень безпідставно застосовано частину третю статті 38 КЗпП України, чим порушено норму матеріального права, 
а також недотримано загальних основних принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, порядок дослідження доказів, що є порушенням норм процесуального права (статті 43, 77, 78, 79, 80, 91, 263, 367 та частини другої статті 389 ЦПК України).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 202/6362/20-ц 
із Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі відмовлено. Справу № 202/6362/20-ц призначено до розгляду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 
на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення 
є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 працював на посаді начальника ділянки з обробки та здачі труб на експорт трубопрокатного цеху № 4 ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на підставі наказу від 15 грудня 2014 року № 1081/к (а. с. 219-223, т. 1).
Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ПАТ «Інтерпайп НТЗ» зареєстровано за адресою: будинок 
АДРЕСА_1 .
28 березня 2018 року на конференції трудового колективу було погоджено колективний договір та Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПАТ «Інтерпайп НТЗ», прийняті на конференції трудового колективу 22 грудня 2016 року (а. с. 162-188, 189-201, т. 1).
07 березня 2019 року за фактом крадіжки, вчиненої в ПАТ «Інтерпайп НТЗ» 
в особливо великих розмірах організованою групою осіб було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019040000000218 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, яке знаходиться в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, справа № 202/519/20. У зв`язку 
із застосуванням до ОСОБА_1 запобіжного заходу (арешту) він 
не працював на підприємстві починаючи з 20 червня 2019 року по 07 жовтня 2020 року. Жодних наказів у порядку статті 46 КЗпП України щодо відсторонення ОСОБА_1 від роботи ПАТ «Інтерпайп НТЗ» 
не приймалось.
18 листопада 2019 року фахівцями служби директора з безпеки 
ПАТ «Інтерпайп НТЗ» було проведено службове розслідування, у результаті якого були встановлені факти порушень начальника дільниці обробки 
та здавання труб на експорт трубопрокатного цеху № 4 ОСОБА_1 , які дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця.
Встановлено, що у трубопрокатному цеху № 4 трубна продукція навмисно належним чином не обліковувалась та складувалась на дільниці 
з оброблення та здачі труб на експорт або 7-му прольоті, а згодом її вивозили за межі території підприємства без оформлення відповідних документів. Грошові кошти від реалізації цієї продукції залишались у осіб, задіяних 
у схемі, та використовувались ними в особистих цілях, на власний розсуд. 
На ринку було виявлено продукцію з індивідуальними ознаками, виробником якої є ПАТ «Інтерпайп НТЗ», що не проходила через склад готової продукції та за даними системи обліку «АРМ ПРБ» обліковувалася за трубопрокатним цехом № 4 як невідвантажена.
На робочому місці начальника дільниці з оброблення та здачі труб на експорт ОСОБА_1 були виявлені незаповнені бланки сертифікатів якості, пластикові бірки із заповненими графами, відомості комплектації автомобілів на відвантаження з трубою діаметром 426 мм, чорнові записи 
з браку труб. Згідно пояснень працівників цеху їх примушували збирати відповідні труби з прольотів трубопрокатного цеху № 4 та звозити 
їх на дільницю з оброблення та здачі труб на експорт трубопрокатного цеху № 4 або в 7-й проліт трубопрокатного цеху № 4, а також комплектувати 
та здійснювати навантаження у транспортний засіб, за цю роботу отримували грошову винагороду.
Неналежне ведення обліку в трубопрокатному цеху № 4 підтверджується матеріалами проведеної інвентаризації, за результатами якої виявлено нестачу, виражену в «відхиленнях на допусках» (тобто, не баланс) через непереведення у відходи труб з незавершеного виробництва.
08 жовтня 2020 року ПАТ «Інтерпайп НТЗ» до голови профспілкового комітету щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , начальника дільниці обробки та здавання труб на експорт трубопрокатного цеху № 4, за вчинення винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього з боку работодавця, на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України 
(а. с. 253, т. 1).
08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 шляхом направлення на адресу 
ПАТ «Інтерпайп НТЗ» листа, подано заяву про звільнення його 08 жовтня 
2020 року із займаної посади за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, у зв`язку із невиконанням ПАТ «Інтерпайп НТЗ» умов колективного трудового договору, який отриманий 
ПАТ «Інтерпайп НТЗ» 12 жовтня 2020 року (а. с. 13-15, т. 1).
13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. Разом із цим ОСОБА_1 було повідомлено про те, що адміністрацією ПАТ «Інтерпайп НТЗ» розпочато процедуру його звільнення на підставі пункту 2 частини першої 
статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я, що підтверджується листом ПАТ «Інтерпайп НТЗ» від 13 жовтня 2020 року (а. с. 144, т. 1).
Наказом ПАТ «Інтерпайп НТЗ» від 11 листопада 2020 року № 725/к                        ОСОБА_1 звільнений із займаної посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри, 12 листопада                   2020 року (а. с. 72, 73, т. 1).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції 
до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ПАТ «Інтерпайп НТЗ» підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 
частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення суду першої інстанції 
та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.
Аналізуючи підстави звернення до суду з указаною скаргою, зміст ухвалених у справі судових рішень та доводи касаційних скарг, колегія суддів виходить з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, 
з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, 
що позивач виконав вимогу трудового законодавства, подавши 08 жовтня 2020 року заяву про звільнення, а відповідач отримавши 12 жовтня 2020 року цю заяву ніяк не відреагував на неї, чим порушив вимоги 
статті 38 КЗпП України.
Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення 
до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
У частині першій статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір 
є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні 
та припиненні трудового договору не допускається.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України).
Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право 
у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, 
чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю 
чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.
Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини 
третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору.
Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору.
Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, 
чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
Статтею 41 КЗпП України передбачено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках: 1) одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, 
і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; 11) винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; 
2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця; 3) вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи; 
4) перебування всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції» у прямому підпорядкуванні у близької особи; 41) наявності у працівника реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, передбачений Законом України «Про запобігання корупції»; 5) припинення повноважень посадових осіб.
Роботодавець з власної ініціативи зобов`язаний розірвати трудовий договір з посадовою особою в разі повторного порушення нею вимог законодавства у сфері ліцензування, з питань видачі документів дозвільного характеру або у сфері надання адміністративних послуг, передбачених статтями 16610, 16612, 18844 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, 
а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.
Розірвання договору у випадку, передбаченому пунктом 4 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається 
як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується 
на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів 
у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, 12 листопада 2020 року позивача було звільнено з посади начальника дільниці з оброблення та здачі труб 
на експорт трубопрокатного цеху № 4 ОСОБА_1 на підставі 
пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я до нього з боку роботодавця.
У рамках розгляду цієї справи позивач не ставив питання щодо оскарження наказу про його звільнення та поновлення на роботі.
Матеріали справи містять лист голови правління ПАТ «Інтерпайп НТЗ» Костенко С. О. від 13 жовтня 2020 року, адресований начальнику дільниці 
з оброблення та здавання труб на експорт ТПЦ-4 ОСОБА_1, 
у відповідності до якого заяву останнього щодо його звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України розглянуто та прийнято рішення відмовити у задоволенні цієї заяви, оскільки обставини та правові підстави для звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України відсутні. Разом із цим повідомлено було про те, що адміністрацією розпочато процедуру звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України (а. с. 144, т. 1).
Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про те, 
що відповідачем не розглянуто заяву позивача від 08 жовтня 2020 року про його звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України 
і це є підставою для звільнення працівника на підставі вказаної норми.
Разом із цим, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для звільнення позивача на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, оскільки відсутні порушення з боку роботодавця законодавства про працю.
Також, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, того, що звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої 
статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри відбулось із порушенням норм чинного трудового законодавства.
З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша цієї ж статті).
Враховуючи те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а під час розгляду справи судами ПАТ «Інтерпайп НТЗ» сплатило судовий збір у розмірі 1 362,00 грн за подання апеляційної скарги та 4 758,00 грн - касаційної скарги, ці суми судового збору підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» задовольнити.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» про визнання припиненими трудових відносин у зв`язку 
із звільненням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» судові витрати у розмірі 6 120,00 грн (1 362,00 грн + 4 758,00 грн).
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  О. М. Осіяна
 
      С. Ф. Хопта
 
      В. В. Шипович