ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/10094/21                                                 Суддя першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 серпня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                    - Степанюка А.Г.,
суддів                                        - Кобаля М.І., Костюк Л.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити дії, -,

ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач, Смілянський ВРАЦС) про зобов`язання Смілянського ВРАЦСу внести зміни до актового запису про народження №377 від 09.11.2000, складеного відділом ЗАГС території адміністрації Коченевського району Новосибірської області Російської Федерації на ОСОБА_1 , змінити національність матері з «росіянка» на «німкеня». 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням суду встановлено юридичний факт щодо національності матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , то Смілянський ВРАЦС був зобов`язаний внести зміни до актового запису про народження Позивача.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, зміни до актового запису можуть бути внесені на підставі рішення суду, яким встановлено неправильність такого запису, по-друге, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою, що згідно позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №810/273/18 свідчить про неможливість встановлення у судовому порядку фактів належності особи до певної національності взагалі, по-третє, суд не врахував, що доступ до актового запису, в який зобов`язано внести зміни, у розпорядженні Відповідача відсутній взагалі, оскільки від виданий уповноваженим органом російської федерації, по-четверте, суд безпідставно здійснював розгляд цієї справи у порядку адміністративного судочинства, оскільки ознака публічно-правового спору у ній відсутня, що узгоджується з позицією Верховного Суду.
Після усунення визначених в ухвалі від 30.05.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, закривши провадження у справі, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 09.11.2000, у графі «національність» матері Позивача ОСОБА_2 зазначено «росіянка» (а.с. 7-8).
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.06.2019 у справі №703/2019/19 встановлено юридичний факт, а саме: національність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Поваренка Коченевського району Новосибірської області - «німка» (а.с. 10-11).
05.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Смілянського ВРАЦСу із заявою, в якій просив внести зміни до актових записів про народження від 09.11.200 №377, складеного на ОСОБА_1 відділом ЗАГС територіальної адміністрації Коченевського району Новосибірської області Російської Федерації, а саме: доповнити відомостями про національність матері, ОСОБА_2 «німкеня», відповідно до рішення суду про встановлення юридичного факту від 04.06.2019 у справі №703/2019/19.
За результатами розгляду вищезазначеної заяви листом від 16.11.2021 №/22.6-01-10 Відповідачем з посиланням на п. 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, відмовлено Позивачу у внесенні відповідних змін до актового запису цивільного стану, оскільки у рішенні суду від 04.06.2019 у справі №703/2019/19 не зазначено про зміни, що необхідно внести до актового запису цивільного стану (а.с. 9).
На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ст. 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, ст. 11 Конституції України, ст. 300 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», ст. ст. 6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (далі - Правила №96/5), суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду встановлення рішенням суду юридичного факту належності матері Позивача до іншої, ніж зазначено у свідоцтві про народження, національності.
Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.
Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право сімейне у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.
Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Судовою колегією враховується, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 425/2737/17 та від 23.01.2019 у справі №807/45/17, а також у постановах Верховного Суду від 26.03.2019 у справі 820/5198/16 та від 15.07.2021 у справі № 260/682/20, сформулювано висновок, за яким у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.
Отже, у наведених вище справах суди касаційної інстанції звертали увагу на тому, що у позовній заяві відсутні доводи за ч. 3 ст. 2 КАС України (ч. 2 ст. 2 КАС України у чинній редакції) щодо неправомірності відмови відповідача у внесенні змін до актового запису, а лише були заявлені вимоги внести зміни до такого запису.
Аналіз змісту аргументів ОСОБА_1 , викладених у позовній заяві, дає підстави для висновку, що у ній не йдеться мова про протиправність відмови Смілянського ВРАЦСу у внесенні змін до актового запису цивільного стану. Указане, на переконання судової колегії, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, а також з огляду на те, що Позивач, подавши цей позов, не просив визнати неправомірними дії Відповідача, а мав намір вирішити питання про внесення змін щодо національності матері в уже існуючий актовий запис, свідчить, що спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №688/4029/16-а.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що, відмовляючи у задоволенні клопотання Смілянського ВРАЦСу про закриття провадження у справі, Черкаський окружний адміністративний суд, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 13.03.2019 у справі №466/1150/18, виходив з того, що у цьому випадку спір виник у зв`язку з відмовою у внесенні змін до актового запису щодо Позивача після перевірки зібраних документів судом у межах встановленого юридичного факту, а відтак суд першої інстанції з урахуванням причин відмови був зобов`язаний перевірити такий висновок Відповідача. Разом з тим, суд не врахував, що, як було встановлено раніше, аргументів щодо протиправності відмови Смілянського ВРАЦсу у вимірі положень ст. 2 КАС України у позовній заяві наведено не було, вимог щодо незаконності такої відмови у прохальній частині позову не заявлено, а метою звернення до суду із цим позовом є захист особистих немайнових прав особи, що перебуває поза межами площини завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У розрізі наведеного колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що спір між сторонами виник із цивільних відносин та за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням Відповідачем владних управлінських функцій, тобто, не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Крім іншого, судова колегія принагідно звертає увагу на те, що згідно ст. 300 Цивільного кодексу України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.
Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.
Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану, відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03.11.2019 у справі № 759/13784/19 та від 20.05.2022 у справі № 758/15839/19.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, помилково віднісши цей спір до публічно-правового.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного оцінка доводам апеляційної скарги не надавалася.
Приписи п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначають, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року - скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити дії - закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до цивільної юрисдикції та що він вправі протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            М.І. Кобаль

                                                                                                    Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано 31 серпня 2022 року.