П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  674/1299/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сосна О.М.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
03 серпня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Грицишина Михайла Ярославовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи, 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до інспектора Департаменту патрульної поліції Грицишина М.Я. та Департаменту патрульної поліції, в якому просила скасувати постанову серії 1АВ №02306681 від 04.09.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП у вигляді 340 грн. штрафу.
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обгрунтуванні апеляційної скарги апелянтом зокрема зазначено, що фіксація технічним засобом "Каскад" не може слугувати належним доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки останній не пройшов відповідну сертифікацію.
Також, скаржник просила звернути увагу, що встановлений дорожній знак, не відповідає схемі дорожнього руху, оскільки згідно схеми поряд з останнім має міститись табличка 7.2.1 де вказано 1,3 км, тоді як по факту є табличка 7.2.1, на якій вказано 1500 м. 
Крім того, на переконання позивача, інспектором Грицишиним М.Я. невірно зазначено особу, що є суб`єктом правопорушення, оскільки належним власником  транспортного засобу є чоловік ОСОБА_1 ,  дані про якого внесені до баз даних МВС 01.07.2015. 
03.08.2022 від відповідача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися та уповноважених представників для участі у справі не направили.
У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.09.2021 інспектором Департаменту патрульної поліції Грицишиним М.Я. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії 1АВ № 02306681 у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальністю за  ч.1  ст.122 КУпАП  та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржила її в судовому порядку.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що належними та допустимими доказами відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови, тоді як позивачем доводи останнього не спростовано. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
За змістом пункту 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
В свою чергу, у п. 12.4 ПДР закріплено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною першою ст.122 КУпАП унормовано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" врегульовано, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Так, за вимогами п. 8 ч.1статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
П.1 ст.247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
У вказаній статті міститься визначення, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У статті 222 КУпАП зазначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені статтею 122 КУпАП.
Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 рокута зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі-Інструкція) визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Також згідно до п.1 розділу ІІІ Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 283 КУпАП регламентовано, що у постанові мають міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.
Ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови,  04.09.2021 о 19год. 24хв. на 404 км+640 м автомобільної дороги М-30 Стрий  Умань  Дніпро-Ізварине зафіксовано транспортний засіб Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , а особа, яка керувала вказаним транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 36 км/год, чим порушила пункт 12.9. (б)  ДПР  України, відповідальність за що передбачена ч.1  ст.122 КУпАП. 
Наведене в оскаржуваній постанові адміністративне правопорушення зафіксовано технічним засобом Каскад 0547-1120.
Правомірність використання відповідачем технічного приладу вимірювання швидкості Каскад 054-1120 стверджується наступним.
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію отриману за допомогою технічних засобів, яким в автоматичному режимі фіксуються правопорушення, у в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Так, на виконання Додатка 2 «Державної програми підвищення рівня безпеки дорожнього руху в Україні на період до 2020 року» (затв. Постановою КМУ від 25.04.2018р. №435), від виконавця Програми - Міністерства внутрішніх справ України Державним агентством інфраструктурних проектів було здійснено придбання технічних засобів (комплексів автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху) для автомобільних доріг загального користування державного значення.
У п.21 Переліку засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію постановою КМ України № 94 від 13.01.2016р., дистанційні вимірювачі швидкості руху транспортних засобів віднесені до засобів вимірювальної техніки, на які поширюється дія Технічного регламенту. Таким чином вказані пристрої повинні проходити процедуру оцінки відповідності (перевірку типу) та отримати сертифікат перевірки типу.
У ст.16 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" зазначено, що після отримання сертифікату перевірки типу вказані засоби повинні бути внесені до Реєстру затверджених засобів вимірювальної техніки.
Враховуючи вимоги ДСТУ щодо стаціонарних приладів контролю вимірювання швидкості з функціями фото/відеофіксації подій з ознаками порушень ПДР, комплекс «Каскад» вимірює швидкість основним та контрольними каналами і передає результати вимірів у складі інформаційних файлів по обом каналам до системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Отримання автоматизованою системою обробки даних інформаційних файлів та метаданих від Комплексу "Каскад" було протестоване.
Згідно законодавства в галузі захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах державні інформаційні ресурси повинні оброблятися в системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації. Для її створення використовуються засоби захисту інформації, які мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері технічного захисту інформації.
Комплекс фото/відео фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху "Каскад" отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 5-19 Rev.1, що дійсний в період з 04.06.2019р. по 14.01.2029 р. та внесений до Реєстру затверджених засобів вимірювальної техніки.
Також за результатами експертизи отримано позитивний експертний висновок про відповідність комплексу "Каскад" вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації, який зареєстровано в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 1100 від 02.04.2020р.  
Крім того, слід зазначити й про те, що даний комплекс «КАСКАД» є єдиним стаціонарним комплексом, який може бути введений в експлуатацію, як складова частина Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.
Враховуючи наведене, комплекси автоматичної фото/відео фіксації порушень правил дорожнього руху «КАСКАД», як складова частина Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, пройшли необхідні тестування та мають дозвільні документи на їх використання.
Отже, за таких обставин, колегія суддів вважає, що надані відповідачем документальні підтвердження вчиненого правопорушення, зафіксованого технічним засобом «КАСКАД» є належним та допустимим доказом на підтвердження факту перевищення транспортним засобом Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 , встановленого обмеження швидкості.
Надаючи правову оцінку доводам позивача в частині щодо невірного визначення інспектором Гринишиним М.Я. суб`єкта правопорушення, оскільки належним користувачем транспортного засобу є ОСОБА_2 , колегія суддів вказує на наступне.
14.07.2015 року   прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", яким КУпАП  доповнено зокрема ст.ст.14-2, 279-1, 279-4.
Так, статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
У разі, якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України.
Відповідальна особа, зазначена у частині 1 цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених ст.279-3 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст.279-1 КУпАП, у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу.
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у т.ч. за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, з системного аналізу наведених вищезазначених норм  слідує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.
Колегією суддів з`ясовано, що станом на дату вчинення правопорушення власником автомобіля Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 була позивач,  а отже, в силу положень ч. 1 ст. 14-2 КУпАП України остання  є відповідальною особою, яка у випадку вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, буде нести адміністративну відповідальність.
Слід зазначити, що підстави для звільнення від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) встановлені ст. 279-3 КУпАП, за змістом якої відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
-ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
-особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Аналогічна норма закріплена в розділі III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №13 від 13.01.2020.
Таким чином, положеннями КУпАП визначено вичерпний перелік підстав звільнення власника транспортного засобу від відповідальності за порушення правил ПДР України, в разі передачі автомобіля третім особам, проте, позивач не посилається на такі фактичні обставини, які б звільнили її від відповідальності у спірних правовідносинах, а судом таких обставин не встановлено.
Доводи позивача в частині того, що  автомобілем керував її чоловік ОСОБА_2 колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки  відомості про нього як користувача, відсутні у Єдиному  державному реєстрі транспортних засобів. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції в тій частині, що наявність у ОСОБА_2   тимчасового реєстраційного талону, не виключає відповідальності  власника транспортного засобу за вчинення адмінправопорушення. Поряд з цим, судом не заперечується наявність у   ОСОБА_2 права керування автомобілем Ford Focus, номерний знак НОМЕР_1 .
В той же час, колегія суддів вважає помилковою позицію позивача, що в даному випадку має місце зворотня дія закону в часі.
Стосовно посилання апелянта на те, що табличка 7.2.1 розміщена на дорожньому знакові 5.70 не відповідає вимогам ДСТУ 4100:2014 та схемі автомобільної дороги М-30, оскільки поряд з інформаціно-вказівним знаком 5.7 "фото-відеофіксування порушень правил дорожнього руху" вказана відстань 1500 м, тоді як згідно схеми 1,3 км, то колегія суддів вважає, що дана обставина не може бути єдиною та беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення, яке полягає у перевищенні швидкості в зоні дії дорожнього знаку 5.5 "Початок населеного пункту". В свою чергу табличка 7.2.1 вказує лише на зону дії знаку 5.7 ПДР.
Окрім іншого, колегія суддів вважає вірною позицію суду першої інстанції в тій частині, що роздруківка скріншоту з мобільного телефону із смс-повідомленням від абонента AlfaBank, у якому надіслано цифровий код, який необхідно ввести для підтвердження сплати штрафу  ПДР  в сумі 176,00 грн з банківської карти 13.09.2021 о 08:08 год. не може слугувати належним  доказом сплати штрафу, оскільки останній не містить доказів здійснення такої оплати, а також з останнього не можливо встановити, за якою саме постановою та за яке саме порушення здійснювалась оплата штрафу.
Верховний Суд у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначив, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Проте, в даному випадку позивачем не надано суду жодного належного доказу на спростування обставин, які викладені в оскаржуваній постанові відповідача, а також доказів відсутності факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належними та допустими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 77, 242, 243, 250, 304,  308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.