Ухвала
 
21 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 127/9307/21
провадження № 61-6757ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду                         від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
В обґрунтовування позову зазначала, що 26 липня 2020 року, проходячи по вулиці               Р. Скалецького 7 у м. Вінниці, на неї допустив наїзд автомобіль. Від удару автомобіля вона впала, до неї підійшов водій, допоміг піднятися та почав на неї кричати. Вона, перебуваючи у шоковому стані, відповіла, що все гаразд та пішла на роботу. На роботі їй стало погано і вона звернулася до лікарні, де розповіла про дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). Після цього звернулася до поліції. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців і штраф у розмірі                15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 105,00 грн.
 
Матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру                  досудових розслідувань від 26 липня 2020 року за № 1202002001001453, за     ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, встановлено, що автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , на момент ДТП належав ОСОБА_4 . 
 
Вказувала, що вищевказаними протиправними діями водія та власника джерела підвищеної небезпеки їй була завдана моральна шкода, що полягала у фізичному болі, ушкодженні здоров`я, шоком, у подальшому виникненням фобій щодо автомобілів та у душевних переживаннях.
 
Крім того, внаслідок наїзду були пошкодженні її окуляри та робоче обладнання вартістю 1 110,05 грн.
 
Ураховуючи вищевикладене, просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь 1 110,05 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 72 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 17 січня                      2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 110,05 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 3 000,00 у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суди попередніх інстанцій, ураховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, ступінь душевних страждань та пережитого фізичного болю у зв`язку із ДТП, дійшли висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодження її здоров`я внаслідок ДТП. Також вважали доведеним заподіяння позивачці майнової шкоди, яка полягає у ремонті пошкоджених при ДТП окулярів та визначили її у розмірі 1 110,05 грн.
 
На адресу Верховного Суду (через систему «Електронний Суд») надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2022 року, у якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової та моральної шкоди у загальному розмірі 73 110,05 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог                        ЦПК України справа є малозначною. 
     
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                          v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
 
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
 
Посилання представника заявниці на те, що суди не взяли до уваги висновок експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 31 травня 2021 р. № СЕ-19/102-20/17993-ПС щодо розміру моральної шкоди, не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах цієї категорії. У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, суди дійшли висновку, що внаслідок ДТП позивачка зазнала незначних тілесних ушкоджень, належних та допустимих доказів на підтвердження понесених моральних страждань не надала, а тому відхилили доводи заявниці про вищезазначений висновок. 
 
Представником заявниці у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на його думку, є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом. 
 
Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції. 
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом                2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                    ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний