ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 серпня 2022 року                                                                        
м. Чернівці
справа № 724/2001/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.
секретар Тодоряк Г.Д.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач  ОСОБА_1 

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Єфтеньєв О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В жовтні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 170 530 гривень 69 копійок.
Посилався на те, що 11 грудня 2018 року між сторонами був укладений договір банківського обслуговування. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Станом на 29 вересня 2021 року у відповідачки внаслідок неналежного виконання умов договору є заборгованість в сумі 170 530 гривень 69 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 144 273 гривні 55 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 26 257 гривень 14 копійок.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2022 року в позові відмовлено.
Суд виходив з того, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що між сторонами був укладений кредитний договір.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначав, що суд першої інстанції не оцінив належним чином надані банком докази.
Зокрема, судом не враховано, що відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту.
В матеріалах справи є докази про те, що відповідачка користувалася карткою, отримувала кредитні кошти, що свідчить про укладення кредитного договору.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Посилається на те, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Вважала правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що між сторонами був укладений кредитний договір.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
11 грудня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та підтвердила, що ця анкета-заява, Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на офіційну сайті банку, разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування (а.с.16).
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 були надані кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2020 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до березня 2022 року, № НОМЕР_3 з терміном дії до вересня 2022 року (а.с.15).
З розрахунку заборгованості за договором від 11 грудня 2018 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , вбачається, що внаслідок неналежного виконання умов договору банківського обслуговування банком відповідачу нарахована заборгованість в сумі 170 530 гривень 69 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 144 273 гривні 55 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 26 257 гривень 14 копійок (а.с.7-13).
З виписки за договором за період з 29 березня 2018 року по 1 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 користувалася зазначеними вище картками, отримувала кредитні кошти та здійснювала погашення заборгованості за договором банківського обслуговування (а.с.80-103).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами
Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення заборгованості за процентами. Однак, суд першої інстанції помилився щодо мотивів для такої відмови.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та паспорт споживчого кредитування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідачка розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 зроблено висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Враховуючи вищенаведене, правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитними коштами відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті в анкеті-заяві від 11 грудня 2018 року, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та паспорт споживчого кредиту не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту
Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що між сторонами був укладений договір банківського обслуговування помилковим.
З наявних в справі доказів, а саме підписаної відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, виписки за договором за період з 29 березня 2018 року по 1 жовтня 2021 року, розрахунку заборгованості за договором від 11 грудня 2018 року, довідки АТ КБ «ПриватБанк» про отримання ОСОБА_1 кредитних карток, вбачається, що відповідачка користувалася кредитною карткою, отримувала кредитні кошти та здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про укладення сторонами договору банківського обслуговування.
З розрахунку заборгованості за договором від 11 грудня 2018 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору заборгованість за тілом кредиту складає 144 273 гривні 55 копійок. Разом з тим у вказаному розрахунку вказано, що відповідачкою погашено заборгованість по нарахованим процентам в сумі 22 894 гривні 5 копійок, яка як зазначена вище не підлягає стягненню з відповідачки.
Отже, з відповідачки на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором з вирахуванням суми в розмірі 22 894 гривні 87 копійок, яка була зарахована банком на погашення процентів за користування кредитними коштами. Така заборгованість складає 121 379 гривень 5 копійок (144 273,55-22 894,87=121379,05).
Суд оцінюючи наданий банком розрахунок заборгованості за договором від 11 грудня 2018 року, вважає необхідним зазначити, що у розрахунку банку вказано, що заборгованість відповідачки складається з поточного тіла кредиту в сумі 96 101 гривня 13 копійок, простроченого тіла кредиту в сумі 48 172 гривні 41 копійка, нарахованих відсотків в сумі 4183 гривні 83 копійки, нарахованих відсотків, які не включені в заборгованість в сумі 4472 гривні 37 копійок, нарахованих прострочених відсотків в сумі 17 600 гривень 94 копійки. Сума зазначених складових боргу відповідачки складає 170 530 гривень 69 копійок, що спростовує аргумент, наведений у відзиві на апеляційну скаргу про те, що загальна сума заборгованості, яка зазначена у розрахунку банку, складає 166 348 гривень 86 копійок. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитом скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за кредитом в сумі 121 379 гривень 5 копійок відповідно до умов договору банківського обслуговування від 11 грудня 2018 року.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Щодо судових витрат
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 121 379 гривень 5 копійок, що становить71,18 процентів від ціни позову (170 530 гривень 69 копійок).
З платіжного доручення від 4 жовтня 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2557 гривень 96 копійок (а.с.6).
З платіжного доручення від 26 липня 2022 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 3836 гривень 94 копійки.
Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 4551 гривню 89 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2022 року в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитом скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 121 379 (сто двадцять одна тисяча триста сімдесят дев`ять) гривень 5 копійок відповідно до умов договору банківського обслуговування від 11 грудня 2018 року.
Змінити мотивувальну частину рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2022 року в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, виклавши її в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 4551 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 89 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 25 серпня 2022 року.

Головуючий                                                         О.О. Одинак 

Судді                                                                  М.І. Кулянда 

                                               І.Б. Перепелюк