ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4553/22 Справа № 204/5420/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року                 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
                       головуючого - судді Демченко Е.Л.
                       суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
                       при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства “Альфа-Банк” на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Альфа-Банк”, третя особа — приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, про припинення договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а:
       
       У серпні 2019 суду ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до акціонерного товариства “Укрсоцбанк” (далі- АТ “Укрсоцбанк”), правонаступником якого є АТ “Альфа-Банк” (далі — АТ “Альфа-Банк”), третя особа — ПН ДМНО Римська А.В., про припинення договору іпотеки, мотивуючи його тим, що 29 вересня 2006 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі — АКБСР «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту №09.2/325-6, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 44 250,00 доларів США, строком користування до 21 вересня 2021 року зі сплатою 13% річних. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору 29 вересня 2006 року було укладено іпотечний договір №824, посвідчений ПН ДМНО Римською А.В. за реєстровим номером 4708. Предмет договору іпотеки - майнові права на незавершену будівництвом квартиру: будівельний номер АДРЕСА_1 . 
       Вказував, що відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 22 лютого 2017 року, вбачається, що позичальник допустив неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених п.п.3.3.8-3.3.9 кредитного договору, оскільки 09 лютого 2009 року не сплатив в повному обсязі кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору. Крім того, протягом наступних 90 календарних днів (починаючи з 10 лютого 2009 року) позичальник також не виконав зобов`язання за договором. При цьому, пунктом 4.5 кредитного договору сторони обумовили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пп.3.3.8- 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Отже, у відповідності до п.п.4.5,7.4. договору, обов`язок позичальника погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції настав через 90 днів, тобто 11 травня 2009 року (90 днів з 10 лютого 2009 року). Таким чином, керуючись положеннями п.п.15,7.4. кредитного договору та фактом неналежного виконання позичальником умов кредитного договору протягом 90 днів строк виконання зобов`язання за кредитним договором було змінено з 28 вересня 2021 року на 11 травня 2009 року.
       Зазначав, що п.3.3.4. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний протягом трьох робочих днів після реєстрації права власності на нерухоме майно, зазначене в п.1.2. цього договору, укласти з кредитором іпотечний договір, визначений п. 1.3.4. цього договору. 26 травня 2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради йому було видано свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 . Про факт набуття права власності на квартиру банку достеменно було відомо, однак жодних додаткових угод чи договорів між сторонами так укладено і не було, що в свою чергу потягло порушення позичальником умов п.3.3.4 кредитного договору. Тобто, відповідно до п.4.4 кредитного договору, строк користування кредитом вважався таким, що сплив 19 червня 2009 року (02 червня 2009 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію) + 3 робочі дні + 10 робочих днів). 
       Станом на 19 червня 2009 року його заборгованість перед банком склала 32 448,64 доларів США по тілу кредиту, 267,73 доларів США по відсоткам. Тобто, на момент припинення строку користування кредитом, згідно розрахунку, сукупна заборгованість склала 32 716,37 доларів США. Після 19 червня 2009 року, згідно довідки банку від 18 липня 2017 року, ним було сплачено 34 873,24 доларів США, отже, при виконанні зобов`язання по кредитному договору ним було здійснено переплату в розмірі 2 156,87 доларів США.
       Посилаючись на те, що після настання факту непідписання додаткових угод до кредитного договору та договору іпотеки, строк користування кредитом вважався таким, що сплив 19 червня 2009 року, та право відповідача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено, а зобов`язання погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, строк якого сплив 19 червня 2009 року, було ним належним чином виконано у період з 19 червня 2009 року по 12 травня 2014 року, просив суд ухвалити рішення, яким визнати припиненим іпотечний договір №824 від 29 вересня 2006 року, що був укладений між ним та АКБСР «Укрсоцбанк», який в подальшому змінив назву на АТ «Укрсоцбанк», посвідчений ПН ДМНО Римською А.В. за реєстровим номером 4708. 
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі АТ “Альфа-Банк”, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для задоволення позову відсутні. Вказували про те, що борг за кредитним договором не погашений та рішенням у справі №204/3473/17 у задоволенні позову банку було відмовлено не у зв`язку з відсутністю боргу, а у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 
       10 червня 2022 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наполягав на тому, що строк виконання зобов`язання сплинув, а тому іпотека правомірно визнана судом припиненою. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав. 
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 29 вересня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір кредиту №09.2/325-6, відповідно до умов якого кредитор надав у користування позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 44 250 доларів США, зі сплатою 13% процентів річних, з порядком погашення суми основної заборгованості до 10-го числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 28 вересня 2021 року (т.1 а.с.13-17).
       У пункті 1.2 вказаного договору кредиту сторонами було обумовлено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва придбання (інвестування) житла, а саме: двокімнатної квартири – ізольованого приміщення (будівельний АДРЕСА_1 , будівельна адреса забудови: АДРЕСА_3 .
       В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, між АКБСР «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, 29 вересня 2006 року було укладено іпотечний договір №824, посвідчений ПН ДМНО Римською А.В., зареєстрований в реєстрі за №4708, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18-22).
       Будівництво квартири АДРЕСА_4 було завершено та 26 травня 2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на вказану квартиру, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22903378 від 02 червня 2009 року, виданим комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (т.1 а.с.31), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №90006182 від 20 червня 2017 року (т.1 а.с.32).
       Кредитор АКБСР «Укрсоцбанк» свої зобов`язання за вищевказаним договором кредиту виконав повністю та надав позичальнику обумовлену суму грошових коштів.
        ОСОБА_1 скористався наданим кредитом, однак зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконував, в результаті чого виникла прострочена заборгованість та у червні 2017 року АТ «Укрсоцбанк», яке є правонаступником АКБСР «Укрсоцбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , АТЗТ «НВО «Созидатель» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року по справі №204/3473/17 (т.1 а.с.118-125) у задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк до ОСОБА_1 , АТЗТ «НВО «Созидатель» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Також, відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», третя особа - АТЗТ «НВО«Созидатель», про припинення зобов`язання за кредитним договором.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2020 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року залишено без змін (т.2 а.с.50-53).
       Отже, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року набрало законної сили 16 червня 2020 року.
       Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       З рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року по справі №204/3473/17 вбачається, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, пред`явлених до ОСОБА_1 , було відмовлено, оскільки сплинув строк позовної давності.
       Так, у рішенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року по справі №204/3473/17 було встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, за вих.16-15/085-510 від 21 березня 2011 року АТ «Укрсоцбанк» було направлено на адресу ОСОБА_1 лист-претензію про наявність несплачених 2-х чергових платежів за кредитом та/або процентів та припинення терміну дії кредитного договору, в якому було зазначено, що станом на 21 березня 2011 року ОСОБА_1 було повторно порушено строки повернення кредитної заборгованості та у зв`язку з невиконанням умов договору кредиту та відповідно до п.1.1, йому необхідно до 31 березня 2011 року повністю погасити наявну прострочену та строкову заборгованість за кредитом у розмірі 31 706,66 доларів США та процентами 729,93 доларів США, пеню та штрафні санкції у розмірі 1 015,96 грн.; попереджено, що у разі неповернення зазначеної кредитної заборгованості у повному обсязі протягом 30 днів з моменту отримання листа, до нього будуть застосовані заходи примусового стягнення боргу у судовому порядку. За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, строк кредитування, періодичність платежів та порядок сплати процентів за користування кредитом. У зв`язку з пред`явленням банком до ОСОБА_1 вимоги про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів (листа-претензії про наявність несплачених 2-х чергових платежів за кредитом та/або процентів та припинення терміну дії кредитного договору вих.16-15/085-510 від 21 березня 2011 року) змінився в односторонньому порядку і строк виконання основного зобов`язання. При цьому, зміненим строком виконання основного зобов`язання є 21 квітня 2011 року, тобто після закінчення наданих банком 30 днів для повернення заборгованості за кредитом у повному обсязі. В даному випадку трирічний строк позовної давності сплинув 21 квітня 2014 року, однак, при цьому, з вказаною позовною заявою до суду позивач звернувся лише 13 червня 2017 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Строк позовної давності в будь-якому випадку пропущений позивачем без зазначення поважних причин, а протягом встановленого законом строку позивач до суду з позовами до відповідача не звертався.
       Оскільки вищевказані обставини були встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року по справі №204/3473/17, яке набрало законної сили, то вони не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.
       У рішенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року по справі №204/3473/17 було також встановлено, що згідно з пунктом 4.5. договору кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. У 2009 році ОСОБА_1 допустив порушення п.п.3.3.8 та 3.3.9 договору кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року та з березня 2009 року вчасно не вносив платежі в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом згідно графіку. Тому, враховуючи положення пункту 4.5 вищевказаного договору кредиту строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 календарних днів з моменту невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.8, 3.3.9 договору кредиту. Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено, то через 90 календарних днів з моменту невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.8,3.3.9 договору кредиту у АТ «Укрсоцбанк» виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав.
       Суд першої інстанції, з врахуванням рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року по справі №204/3473/17, яке набрало законної сили, та яким було, зокрема, відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договіром кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, констатував, що подальше стягнення такої заборгованості (як основної заборгованості, так і процентів та інших нарахованих сум за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року) в будь-якому випадку є неможливим, незалежно від її розміру.
       Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року (т.1 а.с.212-213) було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 2019 року (т.1 а.с.214-222) було вирішено затвердити передавальний акт (т.1 а.с.223-229), у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Згідно п.1 передавального акта від 15 жовтня 2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникло у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.
       За клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2021 року було призначено по справі судово-економічну експертизу (т.2 а.с.202-203), проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертизи поставлено такі питання: 1) Коли відбулось прострочення позичальником ОСОБА_1 зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк»? 2) Якою є сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором кредиту № 09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року станом на 11 травня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк»? 3) Якою є сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року станом на 19 червня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк»? 4) Яку суму грошових коштів сплачено позичальником ОСОБА_1 за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року після 11 травня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк»? 5) Яку суму грошових коштів сплачено позичальником ОСОБА_1 за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року після 19 червня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк»?. 
       Згідно висновку від 18 жовтня 2021 року №3209/3210-21 за результатами судово-економічної експертизи по цивільній справі №204/5420/19, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Окуневич І. (т.3 ,а.с. 4-11):
       По першому питанню. В обсягах наданих на дослідження документів встановлено, що останнє зарахування коштів у розмірі 100,00 доларів США на позичковий рахунок за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року було здійснено 12 травня 2014 року (внесення коштів відповідно до квитанції №FJB1412808500112 від 08 травня 2014 року). Дати та суми прострочення позичальником ОСОБА_1 зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», зазначені у гр. 2,6, 12,13 додатках №1 і №2 до висновку експерта №3209/3210-21. 
       По другому питанню. При дослідженні експертом виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 та вищезазначених розрахунків банку встановлено, що з 20 жовтня 2008 року відсоткова ставка за користування кредитними коштами збільшена з 13% до 14% річних. Додаткова угода, відповідно до якої відбулось підвищення відсоткової ставки у матеріалах справи відсутня та на клопотання експерта не надана. У зв`язку з вищезазначеним експертом проведені розрахунки заборгованості при умові, що відсоткова ставка незмінна (фіксована) і становить 13% річних та при умові, що відсоткова ставка з 20 жовтня 2008 року змінюється з 13% до 14% річних. При умові, що відсоткова ставка незмінна і становить 13% річних загальна сума заборгованості за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , станом на 11 травня 2009 року у валюті кредиту становить 32 786,52 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 32 452,65 долари США, заборгованість по відсоткам - 333,87 долари США. При умові, що відсоткова ставка з 20 жовтня 2008 року змінюється з 13% до 14% річних загальна сума заборгованості за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , станом на 11 травня 2009 року становить 32 969,82 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 32 452,65 долари США, заборгованість по відсоткам - 517,17 доларів США.
       По третьому питанню. При дослідженні експертом виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 та вищезазначених розрахунків банку встановлено, що з 20 жовтня 2008 року відсоткова ставка за користування кредитними коштами збільшена з 13% до 14% річних. Додаткова угода, відповідно до якої відбулось підвищення відсоткової ставки у матеріалах справи відсутня та на клопотання експерта не надана. У зв`язку з вищезазначеним, експертом проведені розрахунки заборгованості при умові, що відсоткова ставка незмінна (фіксована) і становить 13% річних та при умові, що відсоткова ставка з 20 жовтня 2008 року змінюється з 13% до 14% річних. При умові, що відсоткова ставка незмінна і становить 13% річних загальна сума заборгованості за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, укладеним між АКБСР «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 , станом на 19 червня 2009 року у валюті кредиту становить 32 494,94 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 32 448,64 доларів США, заборгованість по відсоткам - 46,30 доларів США. При умові, що відсоткова ставка з 20 жовтня 2008 року змінюється з 13% до 14% річних загальна сума заборгованості за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , станом на 19 червня 2009 року у валюті кредиту становить 32 713,40 долари США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 32 448,64 доларів США, заборгованість по відсоткам – 264,76 доларів США.
       По четвертому питанню. Після 11 травня 2009 року позичальником ОСОБА_1 за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у валюті кредиту сплачено грошових коштів у розмірі 35 621,85 долар США.
       По п`ятому питанню. Після 19 червня 2009 року позичальником ОСОБА_1 за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у валюті кредиту сплачено грошових коштів у розмірі 34 873,24 долари США.
       За таких обставин, враховуючи висновки експерта, наведені у висновку від 18 жовтня 2021 року №3209/3210-21, та те, що на виконання умов договору кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти у розмірі, більшому ніж розмір заборгованості за вказаним кредитом, станом як на 11 травня 2009 року так і на 19 червня 2009 року, а також з урахуванням того, що подальше стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту №09.2/325-6 від 29 вересня 2006 року є неможливим у зв`язку з пропуском кредитодавцем строку позовної давності, суд першої інстанції вважав, що основне зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором є припиненим внаслідок його фактичного виконання позичальником.
       У пункті 6.3 іпотечного договору №824, посвідченого ПН ДМНО Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за №4708, сторони даного договору обумовили, що цей договір діє до припинення основного зобов`язання, дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку», а тому вважав позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають до задоволення. 
       Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.                
       Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. 
       Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
       Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. 
       Відповідно до приписів  статті 575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека — це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
       Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.
       Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;визнання іпотечного договору недійсним;знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
       При цьому, згідно зі ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, але основне зобов`язання не виконано. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що у зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо.
       За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2019 року по справі №204/3473/17 у задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк до ОСОБА_1 , АТЗТ «НВО «Созидатель» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Також, відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», третя особа - АТЗТ «НВО«Созидатель», про припинення зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з недоведеністю.
       Вказаним рішенням, окрім іншого, встановлено факт зміни банком дати виконання основного зобов`язання на 21 квітня 2011 року, а тому посилання позивача на те, що кредитний договір припинив свою дії 11 травня 2009 року не можуть бути прийняті до уваги. 
       Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
       Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
       Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.
       Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.
       Нормами ЦК України не передбачено, що сплив позовної давності є окремою підставою для припинення зобов`язання.
       Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2020 року у справі №761/44698/16-ц (провадження №61-47703св18).
       Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. 
       Таким чином посилання суду першої інстанції на те, що правовідносини між ОСОБА_1 , як позичальником, та банком, як кредитором, за договором кредиту №09.2/325-6 від 26 вересня 2006 року припинились, що призвело до припинення й іпотечного договору, як похідного від основного зобов`язання є хибним. 
       Задовольняючи позов, суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для його задоволення. 
       Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, допустився грубих порушень норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 152 грн.60 коп.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства “Альфа-Банк” задовольнити.

       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       В задоволенні позову  ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Альфа-Банк”, третя особа — приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, про припинення договору іпотеки відмовити.

       Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства “Альфа-Банк” судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 152 грн.60 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.