ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 серпня 2022 року           справа №200/10473/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в  Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 грудня 2021 р. (у повному обсязі складено 3 грудня 2021 у м. Слов`янськ) у справі № 200/10473/21 (головуючий І інстанції суддя Зінченко О.В.) за позовом   ОСОБА_1   до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в  Сумській області (відповідач - 2) про  визнання протиправним, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                        В С Т А Н О В И В:

Позивач   звернулась до суду з позовними вимогами до  відповідачів у серпні 2021 року, в якому, з урахуванням уточнень,  просила  визнати протиправним дії  відповідача - 2, щодо відмови в призначенні пенсії за Списком № 2, скасувати рішення № 05715009336 від 05.07.2021 р.; зобов`язати  відповідача  - 1  зарахувати їй   період з 03.01.1990 р. по 19.01.1994  р.; з 19.10.1994 р. по 05.04.2000 р.; з 14.02.2018 р. по 04.05.2018 р.; з 05.05.2018 р. по 18.06.2018 р., та з 19.06. 2018 р. по 31.12.2020 р.,  як стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2; зобов`язати  відповідача – 1    переглянути  її заяву   від 29.06.2021 р. та призначити   пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту з 29.06.2021 року (з дня звернення із заявою) (а.с. 65-69).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   № 05715009336 від 05.07.2021 року щодо відмови  позивачу в призначенні пенсії за Списком № 2.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  повторно розглянути заяву  позивача № 3588 від 16.10.2020 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 91-95).
Представник відповідача  1  не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач звернулась із заявою від 29.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 розділу XIV-I Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надала документи та після розгляду заяви прийнято рішення від 05.07.2021 № 05715009336, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058 у зв`язку з ненабуттям 55-річного віку.
Вважає, що законодавче врегулювання спірних відносин з 11 жовтня 2017 року здійснюється виключно за Законом № 1058-IV, Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23 січня 2020 щодо застосування статті 13 Закону № 1788    впливає на призначення пенсії на пільгових умовах лише до 11.10.2017.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 13 червня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року  № 2102-IX, від 15 березня 2022 року  № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року  № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, від 15 серпня 2022 року № 2500, якими в Україні введено  воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року.  
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено,   що позивач є громадянкою України.
За записами трудової книжки позивач  у період з 03.01.1990 року по 19.01.1994 року працювала контролером у виробництві чорних металів вогневої порізки та наждачної зачистки плит на гарячій ділянці робіт; у період з 19.10.1994 року  по 05.04.2000 року працювала у відділі технічного контролю контролером у виробництві чорних металів нагрівальних колодязів на гарячій ділянці робіт; у період з 14.02.2018 року  по 04.05.2018 року працювала у рейкозасобному цеху учнем оператора поста керування; у період з 05.05.2018 року по 18.06.2018 року працювала у рейкозасобному цеху оператором поста керування; з 19.06.2018 року переведено комірником рейкозасобного цеху ділянки прокатних валків; з 18.12.2018 року переведено в цех метрологіі учнем ваговика дільниці вимірування масси; з 13.02.2019 року переведено в цех метрологіі ваговиком дільниці вимірування масси; з 10.03.2019 року переведено у відділ технічного контролю контролером у виробництві чорних металів 4 розряду; 31.05.2021 року працює по теперішній час ПРАТ «МК «Азовсталь» (а.с. 11-22).
У відповідності до довідки від 23.06.2021 № 03.03.01-768 позивач працювала повний робочий день при повному робочому тижні на Металургійному комбінаті «АЗОВСТАЛЬ» у період з 03.01.1990 року  по 19.01.1994 року (весь період за Списком № 2) на посаді: контролер у виробництві чорних металів, зайнятий на гарячих ділянках робіт. Дана професія атестована згідно з наказами по комбінату за результатами атестації робочих міст №118 від 07.06.1994 р.  – первинна атестація (а.с. 31).
З довідки від 23.06.2021 № 03.03.01-807 вбачається, що позивач працювала повний робочий день при повному робочому тижні на «Металургійному комбінаті «АЗОВСТАЛЬ» у період з 19.10.1994 року  по 05.04.2000 року (весь період за Списком № 2) на посаді: контролер у виробництві чорних металів, зайнятий на гарячих ділянках робіт. Дана професія атестована згідно з наказами по комбінату за результатами атестації робочих міст № 118 від 07.06.1994 р. – первинна атестація (а.с. 30).
Довідкою від 23.06.2021 № 03.03.01-808 підтверджено, що позивач працювала повний робочий день при повному робочому тижні на Металургійному комбінаті «АЗОВСТАЛЬ» у період з 14.02.2018 року  по 04.05.2018 року, з 05.05.2018 року по 18.06.2018 року (весь період за Списком № 2) на посаді: оператор поста керування (учень); оператор поста керування. Дана професія атестована згідно з наказами по комбінату за результатами атестації робочих міст № 593 від 21.12.2015 р.; № 535 від 12.12.2018 р. (а.с. 32).
29.06.2021 року позивач звернулася до відповідача  із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах (а.с. 40).
05.07.2021 відповідачем 2 прийнято рішення № 057150009336 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Підставою для відмови було вказано на неможливість зарахування у пільговий стаж за Списком № 2 періодів, зазначених в довідках від 23.06.2021 № 03.03.01-768, від 23.06.2021 № 03.03.01-807, від 23.06.2021 № 03.03.01-808, оскільки відсутні переліки професій, по яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць. Страховий стаж позивача становить 31 рік 8 місяців 4 дні. Пільговий стаж позивача відсутній (а.с. 23).
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернулась до суду.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
В пункті б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із змінами та доповненнями) занотовано: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За унормуванням частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування», (далі Закон України № 1058), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України № 1058, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 48 КЗпП України, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За змістом пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Пунктом 10 зазначеного Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.
Приписами пункту 4.4 Порядку № 383 окреслено: якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось  (пункт 4.5 Порядку № 383).
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
За правилами Порядку № 383 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку № 383 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1 або № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі № 21-585а14, від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1203а15.
Так, відповідно до записів трудової книжки, позивач у спірний період працювала на Металургійному комбінаті «АЗОВСТАЛЬ»:
у період з 03.01.1990 року по 19.01.1994 року працювала контролером у виробництві чорних металів вогневої порізки та наждачної зачистки плит на гарячій ділянці робіт;
у період з 19.10.1994 року по 05.04.2000 року працювала у відділі технічного контролю контролером у виробництві чорних металів нагрівальних колодязів на гарячій ділянці робіт;
у період з 14.02.2018 року  по 04.05.2018 року працювала у рейкозасобному цеху учнем оператора поста керування;
у період з 05.05.2018 року по 18.06.2018 року працювала у рейкозасобному цеху оператором поста керування;
з 19.06.2018 року переведено комірником рейкозасобного цеху ділянки прокатних валків.
з 18.12.2018 року переведено в цех метрологіі учнем ваговика дільниці вимірювання маси;
з 13.02.2019 року переведено в цех метрологіі ваговиком дільниці вимірювання маси;
з 10.03.2019 року переведено у відділ технічного контролю контролером у виробництві чорних металів 4 розряду;
31.05.2021 року працює по теперішній час ПРАТ «МК «Азовсталь».
Дана обставина також підтверджується довідками від 23.06.2021 № 03.03.01-768, від 23.06.2021 № 03.03.01-807, від 23.06.2021 № 03.03.01-808.
Пункт 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого 18 листопада 2005 наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 передбачає, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою КМУ від 12.08.1993 № 637.
Таким чином лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тому збирання уточнюючих довідок повинно здійснюватись лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.
Записи трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження.
Крім того, позивачем надавались до Управління пенсійного фонду копії довідок від 23.06.2021 № 03.03.01-768, від 23.06.2021 № 03.03.01-807, від 23.06.2021 № 03.03.01-808 в яких відбито, що професії, зазначені в довідках, атестовано згідно з наказами по комбінату за результатами атестації робочих міст, що передбачені Списком № 2 розділом ІІІ. Також, позивачем було надано накази № 118 від 07.06.1994 року та № 593 від 21.12.2015 року «Про затвердження результатів атестації робочих міст».
Суд наголошує, що постановою № 162 від 11.03.1994 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затверджено, що  контролери у виробництві чорних металів,  зайняті на гарячих ділянках робіт, контролери у виробництві чорних металів, зайняті поопераційним контролем на агрегатах безперервного травлення, лудіння, оцинкування, алюмооцинкування, освинцювання, оператори ліній обробки рейок, оператори постів управління,  машиністи-оператори головних постів механізованих ножиць, машиністи-оператори постів управління, оператори постів управління станів холодної прокатки, мають право на пенсію на пільгових умовах.
Тобто, позивачем підтверджений наявний спеціальний трудовий стаж записами у трудовій книжці з 03.01.1990 р. по 19.01.1994 р.; з 19.10.1994 р. по 05.04.2000 р.; з 14.02.2018 р. по 04.05.2018 р.; з 05.05.2018 р. по 18.06.2018 р.,  як стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2.
Окрім того, суд зазначає, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-XII.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. Контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Суд зауважує, що   з рішення про відмову у призначенні пенсії № 057150009336 від 05.07.2021 року вбачається, що позивачу взагалі не було зараховано жодного періоду роботи до пільгового стажу.
За індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5)  за травень 2018 (27 днів), червень 2018 (18 днів), квітень 2019 (8 днів), жовтень 2019 (1 день), січень 2020 (8 днів), грудень 2020 (10 днів) позивач має спеціальний стаж за кодом ЗПЗ013Б1 (а.с. 24-29).
Згідно із довідником категорій страхувальників, які сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року № 22-2 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Додаток 3):
код ЗПЗ013Б1 - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
В системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України наявні відомості, що позивач у спірних періодах працював роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списками робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з вищевикладеного, позивач має право на зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 19.06.2018 року по 31.12.2020 року.
При вирішенні справи суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду  в зразковій справі від 03.11.2021 № 360/3611/20:
«3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої  статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком  № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення  55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону   № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом  № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного,   суд  апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах необхідним є  визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в призначенні пенсії за Списком № 2 № 05715009336 від 05.07.2021 року.
Разом з тим, в частині зобов`язання  відповідача 1  повторно розглянути заяву  позивача  від 29.06.2021 року про призначення пенсії, та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 29.06.2021 року (з дня звернення із заявою) з урахування висновків суду суд апеляційної інстанції не погоджується.
Матеріалами справи підтверджено, що 05.07.2021 відповідачем 2 прийнято рішення № 057150009336 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Таким чином, вірним буде  зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в  Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 29.06.2021 року про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з 29.06.2021 року (з дня звернення із заявою) з урахування висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу роботи спірних періодів.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 311, п. 4 ч. 1 ст. 317, ст. 321, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в  Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 3 грудня 2021 р.  - задовольнити частково.
Рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 3 грудня 2021 р.   у справі № 200/10473/21 - скасувати в частині  зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  повторно розглянути заяву   ОСОБА_1 № 3588 від 16.10.2020 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду. 
Прийняти в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач – 1), Головного управління Пенсійного фонду України в  Сумській області (відповідач-2) про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в  Донецькій області       переглянути  заяву ОСОБА_1  від 29.06.2021 р.  відмовити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в  Сумській області   повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з 29.06.2021 року (з дня звернення із заявою) з урахування висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу роботи спірних періодів.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  
Повне судове рішення складено 29 серпня 2022 року.

Колегія суддів:                                                                                               Г.М. Міронова
                                                                                                                         І.В. Геращенко
                                                                                                                         Е.Г. Казначеєв