УХВАЛА

06 червня 2022 року 

м. Київ

cправа №  904/5247/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Бакуліної С.В., Стратієнко Л.В.,
за участю секретаря судового засідання - Шпорта О.В.
та представників
Позивача: Пельо Н.Р.,
Відповідача: не з?явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2022
(головуючий - Парусніков Ю.Б., судді Верхогляд Т.А., Вечірко І.О.)
справі №904/5247/21 
за позовом      Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"
до      Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод"
про      стягнення неустойки за договором поставки № 544 від 10.07.2019 у загальному розмірі 631 886,00 грн, 
та за зустрічним позовом      Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод"
до      Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"
про      визнання розірваним договору поставки № 544 від 10.07.2019,

ВСТАНОВИВ:
1 Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (далі - АТ "Запорізький завод феросплавів", позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод "(далі - ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", відповідач) про стягнення неустойки за договором поставки № 544 від 10.07.2019 на загальну суму      631.886,00 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 544 від 10.07.2019, щодо повної та своєчасної поставки товару, обсяг якої  узгоджено Додатковою угодою № 3 від 05.06.2020 на суму 399.999,90 грн та Додатковою угодою № 4 від 01.07.2020 на суму 247.599,96 грн, що є підставою для нарахування відповідачу штрафу та пені, на підставі укладеного сторонами договору.
3. ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод " звернулось до господарського суду  з зустрічним позовом до АТ "Запорізький завод феросплавів" про визнання розірваним договору поставки № 544 від 10.07.2019.
4. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані порушенням умов договору покупцем, оскільки останній відмовився приймати поставлений йому товар, що є підставою для розірвання договору.
5. Рішенням  Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2021,  первісний позов задоволено частково, стягнуто з ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" на користь АТ "Запорізький завод феросплавів" 170.137,76 грн пені, 19.428,00 грн штрафу  та частину судових витрат, в задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.
6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2022 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2021 частково скасовано, позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю та стягнуто з ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод " на користь АТ "Запорізький завод феросплавів" 631.885,86 грн  неустойки та  судовий збір. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено в силі.
7. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати  постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
8.  Посилаючись на п. 1      частини 2 ст. 287 ГПК України,      скаржник зазначає, що апеляційний суд приймаючи рішення про скасування рішення суду першої інстанції в частині зменшення неустойки, не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 05.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18,  від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
9.  У відзиві на касаційну скаргу, позивач за первісним позовом посилаючись на безпідставність доводів і вимог касаційної скарги, просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.
10. Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою з таких підстав.
11. Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
12. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржувалось до апеляційного суду тільки в частині зменшення розміру штрафних санкцій судом першої інстанції, отже, з урахуванням положень ст. 300 ГПК України, судові рішення в інших частинах касаційним судом не переглядаються.
13. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій:
- 10.07.2019 між АТ "Запорізький завод феросплавів" (покупець) та ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (постачальник) укладено договір поставки № 544 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі - товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до договору, які є його невід`ємною частиною.
-  відповідно до п. 3.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, визначеними у додатку (специфікації) до договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010) (надалі - Правила Інкотермс);
-  згідно з п. 5.1. договору ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікацій) та додаткових угодах до договору;
- пунктом 10.3. договору сторони передбачили, що у разі порушення строків поставки товару згідно даного договору, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.
-  сторонами було підписано:
- додаткову угоду № 3 від 05.06.2020 до договору, в якій узгоджено поставку товару на загальну суму 399.999,90 грн протягом 120 календарних днів від дати відкриття акредитиву;
- додаткову угоду № 4 від 01.07.2020 (підписана 27.07.2020) до договору, в якій сторонами узгоджено поставку товару на загальну суму 247599,96 грн протягом 120 календарних днів з моменту підписання цієї додаткової угоди (з правом дострокової поставки);
-  судами встановлено, що постачальником було порушено строки поставки товару, у зв`язку з чим, позивач підставно нарахував штрафні санкції за договором, і за розрахунком суду першої інстанції, сума пені нарахована на суму несвоєчасно поставленого товару склала 567.125,87 грн, сума штрафу склала 64.759,99 грн.
14. Водночас, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України, та зазначаючи, що сума нарахованих санкцій не є співмірною з розміром невиконаного зобов`язання, умовами договору відповідальність за невиконання зобов`язань сторонами узгоджено тільки для постачальника, порушення постачальником зобов`язань не призвело до незворотних наслідків для покупця, порушеним є негрошове зобов`язання, отже суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення розміру штрафних санкцій на 70 % та стягнув 170.137,76 грн пені та 19.428,00 грн штрафу.
15. Так, згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
16. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
17. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
18. Разом з цим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
19. Верховний Суд констатує, що реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.
20. Суд апеляційної інстанції, встановив, що відповідачем заявлено усне клопотання  про зменшення розміру пені, при цьому, відповідачем не подано суду будь - яких доказів на підтвердження  існування обставин, якими він обґрунтував клопотання. У зв`язку з чим, апеляційний суд зазначив, що  судом не було оцінено обставини справи з урахуванням принципу винятковості обставин, ступеню виконання контрагентом зобов`язань, наслідків порушення зобов`язань, об?єктивної оцінки майнового стану сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій із розміром збитків кредитора, при цьому, факт відсутності доказів  понесених позивачем за первісним позовом збитків не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. Зважаючи на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що  суд першої інстанції вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки не дотримався критеріїв необхідних для висновку щодо зменшення розміру штрафних санкцій,  отже, у суда не було достатніх підстав для задоволення усної заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, а тому рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру штрафних санкцій скасував, а позовні вимоги за первісним позовом задовольнив.
21. Як вказувалось скаржником оскаржується постанова апеляційного суд  на підставі п. 1  частини другої ст. 287 ГПК України.
22. За змістом пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
23. Отже відповідно до положень пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
24. Для цілей застосування норм процесуального права, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за певними критеріями, а саме: змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, з яких: змістовий є основним, а два інші (суб`єктний та об`єктний) - додатковими.
25. Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність.
26. Такі висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
27. Отже при дослідженні правовідносин на предмет їх подібності необхідно керуватися зазначеними вище критеріями: змістовим, суб`єктним та об`єктним. При застосуванні цих критеріїв слід виходити з такого. 
28. Основний - змістовний критерій полягає у тому, що оцінювання спірних правовідносин здійснюється за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників.
29. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин та/чи їх специфічний об`єкт. 
30. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних положень процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
31. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини). Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
32. Отже для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. При цьому така подібність оцінюється з урахуванням зазначених вище критеріїв та висновків Верховного Суду щодо застосування таких критеріїв подібності.
33. Зі змісту зазначених  скаржником у касаційній скарзі постанов, Суд вбачає, що наведені в них висновки стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається Судом.
34. Як вбачається з постанов Верховного  Суду у справах № 917/1068/17, № 908/868/18, № 904/4071/18, № 916/2268/18, № 904/3551/18, у зазначених справах спір виник з приводу неналежного виконання зобов`язань  комунальним підприємством перед газопостачальником  щодо розрахунку за отриманий природний газ. У кожній зі справ, судові рішення прийнято з урахуванням положень статей 525, 526, 598 - 599 ЦК України, як загальних положень щодо виконання зобов`язань, так і з урахуванням спеціального законодавства, зокрема,  положень Закону України "Про теплопостачання", "Правил користування тепловою енергією", Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". У зазначених справах було задоволено або частково задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення.  При цьому,  розглядаючи клопотання про зменшення штрафних санкцій та приймаючи відповідне рішення, судами було  оцінено конкретні обставини справи та  подані відповідачем докази, в обґрунтування поданого ним  клопотання про зменшення розміру неустойки, штрафу, та з урахуванням того, що відповідач є комунальним підприємством, здійснює діяльність з теплопостачання  та/або газопостачання, а також, з урахуванням оцінки співмірності заявленої до стягнення пені/штрафу з розміром збитків завданих газопостачальнику,  суди приймали рішення про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій заявлених до стягнення з відповідача. Отже, у вказаних справах положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України було застосовано  судами з урахуванням всіх необхідних критеріїв оцінки обставин, за встановлення яких у суду були наявні підстави для задоволення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення . 
35. Отже, висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення клопотання про зменшення розміру пені та штрафу у даній справі  не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду у  справах № 917/1068/17, № 908/868/18, № 904/4071/18, № 916/2268/18, № 904/3551/18, так як зменшення розміру штрафних санкцій є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
36. Таким чином,  правові висновки, викладені у постановах Верховного  Суду у справах № 917/1068/17, № 908/868/18, № 904/4071/18, № 916/2268/18, № 904/3551/18 не можуть бути застосовано у даному випадку, оскільки, правовідносини цих  справах та справі, що зараз розглядається, виникли з різних правових підстав, з різним порядком виконання зобов`язань, та матеріально - правовим обґрунтуванням, при цьому, у кожній із зазначених справ суди, застосовуючи положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, виходили з обставин та умов конкретних правовідносин, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.
37. Щодо справи № 925/1549/17.У вказаній справі акціонерне товариство звернулось до приватного товариства про стягнення штрафу та пені, у зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо поставки товару за договором. Судовими рішеннями у справі позов задоволено частково, судові рішення мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов`язання за договором щодо поставки товару належної якості,  а тому наявні підстави для нарахування пені та штрафу, водночас, суд першої інстанції, зважаючи на клопотання відповідача у справі, перевіривши всі доводи  та оцінивши  докази подані сторонами в обґрунтування підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення розміру пені, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені на 50%. Постановою Верховного Суду від 22.04.2019 судові рішення у справі залишено без змін.
38. Проаналізувавши  постанову Верховного Суду у  справі № 925/1549/17, Суд зазначає, що викладений у ній правовий висновок не може бути враховано  при розгляді даної справи, оскільки, як вказувалось, у даній справі  апеляційним судом  встановлено, що відповідач заявляючи усне клопотання про зменшення розміру пені, не надав суду будь - яких доказів існування обставин, якими він обґрунтував заявлене клопотання. Отже,  постанову у справі № 925/1549/17 прийнято за інших  встановлених судами обставин справи, а тому, справа №  925/1549/17 та справа, що зараз розглядається Судом не є подібними, зважаючи на критерії подібності.
39. Водночас, касаційний суд зауважує, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18).
40. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
41. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
42. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" не зазначено у поданій касаційній скарзі, колегія суддів на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" на  постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2022 у справі № 925/1549/17. 
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:
1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод"  на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2022 у справі    № 904/5247/21.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.
     
Головуючий суддя                                                                                     О.А. Кролевець

Судді                                                                                                                      С.В. Бакуліна
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                              Л.В. Стратієнко