Єдиний унікальний номер справи 753/21685/17
Провадження №22-ц/824/635/2022

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року                                                                                       місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних.
В обґрунтування позову зазначили, що на підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по 12/100 частин садового будинку за АДРЕСА_1   та по 12/100 частин земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою. Спірний будинок є житловим, має загальну площу 711,5 кв.м. та поділений на шість ізольованих квартир із приміщеннями для обслуговування будинку у цокольному поверсі, із визначенням та виділенням в натурі часток (квартир) кожного з співвласників, а саме: 12/100 частин ОСОБА_2 (трикімнатна квартира на третьому поверсі); 12/100 частин ОСОБА_4 (трикімнатна квартира на третьому поверсі); 12/100 частин ОСОБА_3 (трикімнатна квартира на другому поверсі); 12/100 частин ОСОБА_1 (трикімнатна квартира на першому поверсі); 12/100 частин ОСОБА_5 (трикімнатна квартира на другому поверсі); 40/100 частин ОСОБА_6 (трикімнатна квартира на першому поверсі).
Посилаючись на те, що спірний будинок було побудовано ОСОБА_6 за участі ОСОБА_1 господарським способом із суттєвим порушенням державних будівельних норм щодо забезпечення будинку інженерними мережними системами життєзабезпечення, та на момент придбання будинок мав приховані конструктивні недоліки, що призвело до численних проблем у його експлуатації, позивачі просили відшкодувати витрати на усунення недоліків придбаного ними нерухомого майна.
Вказуючи, що нежитлові приміщення, розташовані у цокольному поверсі, призначені для обслуговування потреб усіх співвласників будинку, право постійного користування якими належить позивачам відповідно до умов укладених ними договорів купівлі-продажу, а ОСОБА_1 і ОСОБА_6 заперечують це право та чинять перешкоди у користуванні вказаним майном, позивачі просили зобов`язати усунути ці перешкоди та визнати за ними право постійного безоплатного сервітуту щодо вказаних приміщень, зареєструвати сервітут у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 , який діяв також як представник ОСОБА_4 відмовився від позовних вимог до вже померлого на той момент ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Вказану заяву також підтримала ОСОБА_3 .
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року прийнято відмову позивачів від позовних вимог до ОСОБА_6 та закрито провадження у цій частині позову.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2016 у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21.12.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2016 залишене без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017 указані вище судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно з остаточними вимогами, викладеними в уточненій позовній заяві від 04.03.2021 р., ОСОБА_2 просив суд:
- визнати право на безоплатне постійне користування приміщеннями загального призначення у будинку АДРЕСА_2 , а саме: 1/13,1 (сходи, 1-й поверх); 15/14,7 (сходи, 2-й поверх); 43/11,1 (сходи, цокольний поверх); 44/48,3 (підсобне, цокольний поверх); 45/12,8 (підсобне, цокольний поверх); 47/16,3 (підсобне, цокольний поверх); 50/74,0 (підсобне, цокольний поверх); 51/16,1 (котельня, цокольний поверх);
- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити жодних перешкод у користуванні зазначеними вище приміщеннями загального призначення у будинку АДРЕСА_2 , та усунути всі створені перешкоди у користуванні зазначеними приміщеннями, в тому числі: відкрити для позивача вільний вхід/в`їзд до таких приміщень; видати позивачу ключі від встановлених на вході/в`їзді до таких приміщень замків; повідомити осіб, які здійснюють охорону таких приміщень, про право позивача;
- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь витрати на усунення недоліків майна (майнову шкоду) з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих станом на 01.02.2021, в загальному розмірі 1 958 892,10 грн.
Обґрунтовуючи вищевказані вимоги,  ОСОБА_2 вказав, що ОСОБА_1 як спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є правонаступником померлого відповідача ОСОБА_6 , а відтак він має відповідати по зобов`язаннях останнього, зокрема, щодо відшкодування витрат на усунення недоліків будівництва. За міркуванням позивача наявність ухвали суду про закриття провадження у справі в частині вимог до померлого відповідача ОСОБА_6 не впливає на участь ОСОБА_1 у справі як правонаступника, оскільки він брав участь у справі як відповідач з самого початку, а закриття справи відбулося без урахування його нотаріальної заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Просив також урахувати, що заяву про відмову від позову до ОСОБА_6 він подавав у хворобливому стані, що було наслідком неправомірних дій щодо нього з боку родичів відповідача, а суд не роз`яснив йому наслідки відмови від позову, чим порушив його права. З огляду на вказане вважав свою відмову від позову процесуально нікчемною.
Вимоги щодо права безоплатного користування приміщеннями будинку додатково мотивував тим, що за договорами дарування частин будинку у співвласників виникла спільна часткова власність на будинок та право користування приміщеннями загального призначення, а відтак таке право виникло і у нього як у покупця частки будинку та кореспондуючий цьому праву обов`язок сторін договору дарування надавати йому ці приміщення у користування. Посилаючись на те, що з дня укладення договору купівлі-продажу і до моменту звернення до суду з позовом вільно користувався приміщеннями загального призначення, використовуючи їх для ремонту інженерних мереж та зберігання власних речей, договір купівлі-продажу містить посилання на Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджені постановою КМУ № 572 від 08.10.1992, а ризики, пов`язані з невизначеністю у договорі купівлі-продажу переліку приміщень загального призначення, має нести продавець, позивач вважав, що має право користуватися усіма зазначеними у позові приміщеннями.
Зазначив також, що цивільний закон надає йому право звернутися з вимогами про відшкодування збитків, завданих недоліками товару, як до продавця такого товару, так і до його виготовлювача, а отже він цілком правомірно звернувся до суду з позовом до продавця ОСОБА_1 , який отримав від нього кошти за проданий товар, та до номінального виготовлювача (забудовника) ОСОБА_6 . Якщо відповідач ОСОБА_1 вважає, що у завданні збитків є вина його матері ОСОБА_7 , він зможе скористатись своїм правом звернутися з регресним позовом. Розмір вимог про відшкодування збитків вважав доведеним відповідно до встановленого процесуальним законом стандарту доказування.
З приводу застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 625 ЦК України зазначив, що дана норма поширюється на усі види грошових зобов`язань, а частина 1 статті 612, частини 1, 2 статті 680 та частина 1 статті 681 ЦК України пов`язують відлік часу прострочення боржника у зобов`язанні про відшкодування вартості усунення недоліків товару із пред`явленням вимоги покупцем продавцю або із зверненням покупця з позовом до суду. Отже ураховуючи, що позовну заяву подано 11.10.2013, саме з цієї дати слід відраховувати період прострочення. Базою для розрахунку є сума збитків в розмірі 655 607 грн., підтверджена висновком експертів.
При новому розгляді справи, позовні вимоги ОСОБА_3 залишились незмінними, вона просила суд: зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які призначені для забезпечення потреб усіх співвласників (допоміжні приміщення), будинку АДРЕСА_1 ; визнати право постійного безоплатного користування (сервітут) нежитловими приміщеннями, а саме: 1/13.1 (сходи); 15/14 (сходи); 29/8,5 (сходи); 43/11,1 (сходи); 44/48.3 (підсобне); 45/12.8 (підсобне); 46/4.9 (сауна), 47/16,3 (підсобне); 48/2.8 (ванна); 49/1,7 (вбиральня); 50/74,0 (підсобне); 51/16,1 (котельня); 50/6,0 (сходи); 51/40,9 (підсобне); 52/8.0 (підсобне); 53/35,8 (підсобне).
У грудні 2017 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном.
Вимоги зустрічного позову обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , здійснюючи недобросовісно свої права власників належних їм частин садового будинку, чинять відповідачу перешкоди у користуванні майном, намагаються завдати максимальної шкоди правам та інтересам відповідача та його родини, що полягає у позбавленні можливості користування електричними кабелями внутрішньої мережі будинку, відключенні від електромережі їх частини будинку, захопленні належної їм електрощитової і встановленні на ній замка. Такими діями позивачі унеможливили нормальне проживання у будинку та спричинили відповідачу майнову шкоду, пов`язану із витратами на забезпечення електроенергією, пошуком місця проживання та іншими непередбачуваними витратами. ОСОБА_2 , маючи згідно свого договору купівлі-продажу частини садового будинку лише право на користування сантехнічним та електричним обладнанням, незаконно заволодів цокольним поверхом, пошкодив у ньому замки та почав розміщувати у ньому два своїх автомобілі та власне майно без дозволу володільця.
Проти вимог зустрічного позову ОСОБА_1 заперечував, та зазначав, що він є правонаступником свого батька, але не є його процесуальним правонаступником з дати постановлення судом ухвали про відмову позивачів від позову до ОСОБА_6 ; посилання позивача на зміну фактичних обставин справи як на підставу зміни предмету або підстав позову не відповідає вимогам частини 4 статті 49 ЦПК України, оскільки при первинному розгляді справи підготовче засідання не проводилось, а про прийняття ним спадщини після смерті батька позивачу стало відомо ще 04.09.2015; він не є належним відповідачем за майновими вимогами про відшкодування витрат на усунення недоліків майна, оскільки у спірних правовідносинах діяв як представник продавця ОСОБА_7 ; вимоги позивача до якісних характеристик частини будинку не входили до предмету договору купівлі-продажу; про усі характеристики будинку позивач знав ще до укладення договору; експертний висновок підготовлений з порушенням порядку призначення та проведення експертизи, у зв`язку з чим є неналежним і недопустимим доказом; до приміщень загального призначення відносяться лише сходи, перешкод у користуванні якими він ніколи не чинив, а цокольний поверх позивачам не належить; у нього та його батька ніколи не існувало з позивачами спільної власності на приміщення садового будинку, оскільки всі приміщення були поділені в натурі та відокремлені.
У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 , з урахуванням подальшої відмови від вимог до ОСОБА_4 , просив суд: зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утримуватись від дій, що порушують права та інтереси ОСОБА_1 та інших ОСОБА_8 , а саме: не чинити позивачу перешкоди у користуванні електричною мережею та електрощитовою першого поверху садового будинку АДРЕСА_1 ; не входити в приміщення цокольного поверху у відсутність або без дозволу володільця цих приміщень або його представника; не використовувати цокольний поверх в якості сховища власних речей чи інших потреб без дозволу володільця цих приміщень.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року позов та зустрічний позов задоволено частково: 
визнано право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласників житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - садового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 806925680000), на постійне безоплатне користування приміщеннями загального призначення у даному будинку, а саме: сходами цокольного поверху площею 11,1 кв.м., номер приміщення 41; сходами першого поверху площею 13,1 кв.м., номер приміщення 1; сходами другого поверху площею 14,7 кв.м., номер приміщення 14; підсобним приміщенням цокольного поверху площею 12,8 кв.м., номер приміщення 43; котельнею, розташованою в цокольному поверсі, площею 16,1 кв.м., номер приміщення 49 (номери приміщень визначені згідно Технічного паспорту на даний будинок, виготовленого ПП «Актив Інвест» станом на 09.08.2016);
зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні зазначеними вище приміщеннями загального призначення та надати вільний доступ до приміщень загального призначення цокольного поверху шляхом надання ключів від встановлених на вході до даних приміщень дверей;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/6 частину вартості робіт з електропостачання житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2021 року, в загальному розмірі 159 295 гривень 37 копійок;
зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утримуватись від дій, що порушують права та інтереси ОСОБА_1 як співвласника житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - садового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 806925680000);
зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що забезпечують електропостачання даного житлового будинку та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції;
в решті вимог первісного та зустрічного позовів відмовлено.
 
Щодо додаткового рішення суду:
20.05.2021 року до суду першої інстанції  від ОСОБА_2 надійшла заява, у якій він просив включити до складу судових витрат усі суми сплаченого ним судового збору та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, а вирішення питання про розподіл судових витрат провести з урахуванням раніше поданих ним заяв та заперечень щодо включення до складу судових витрат відповідача оплати послуг його представника ОСОБА_9 , статус якого як адвоката він не визнає, необґрунтованості витрат відповідача на проїзд, а також його міркувань щодо наявності підстав для покладення на відповідача усіх судових витрат з огляду на зловживання ним процесуальними правами.
У встановлений рішенням суду строк від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про компенсацію судових витрат в загальному розмірі 88 407 грн. та додаткові докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме: акт приймання послуг з правової допомоги від 18.03.2018, згідно якого адвокатом Мельником О. М. за період з 01.11.2017 по 21.02.2018 витрачено на надання йому правової допомоги 34 години (6 годин - підготовка звернень до ВССУ з приводу роз`яснення рішення суду касаційної інстанції (3 аркуші); 10 годин - підготовка зустрічного позову (5 аркушів); 10 годин - підготовка клопотання про зняття арешту; 6 годин - підготовка до участі у процесі, ознайомлення з матеріалами справи; 2 години - участь у судовому засіданні); квитанція до прибуткового касового ордеру від 18.03.2018 на суму 17 000 грн.; акт приймання послуг з правової допомоги від 12.05.2021, згідно якого адвокатом Мельником О. М. за період з 25.05.2019 по 10.05.2021 витрачено на надання йому правової допомоги 60 годин (2 години - підготовка заяви-заперечення на клопотання позивача про залучення співвідповідача (4 аркуші); 4 години - підготовка проекту заперечень на уточнення позову (18 аркушів); 4 години - підготовка проекту апеляційної скарги (5 аркушів); 2 години - підготовка доповнення до апеляційної скарги (3 аркуші); 3 години - підготовка проекту відповіді на відзив (7 аркушів); 5 годин - підготовка заперечень на касаційну скаргу (11 аркушів); 23 год. - участь в судових засіданнях в суді першої інстанції; 10 годин - підготовка заперечень на позовну заяву (25 аркушів); 3 години - підготовка заяви (6 аркушів); 3 години - підготовка заяви про постановлення окремої ухвали (4 аркуші); 1 година - підготовка клопотання щодо дослідження доказу (2 аркуші); квитанція до прибуткового касового ордеру від 12.05.2021 на суму 30 000 грн.
24.05.2021 від представника третьої особи ОСОБА_9 надійшла заява про компенсацію судових витрат ОСОБА_5 в загальному розмірі 31 500 грн. та додаткові докази на підтвердження його витрат на правничу допомогу, а саме: акт приймання послуг з правової допомоги від 17.05.2021 та квитанція до прибуткового касового ордера від 17.05.2021 на суму 11 500 грн.
Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 12 346 гривень 70 копійок.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 230 гривень 52 копійки.
 
Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 направили апеляційні скарги,  в яких зазначили, що оскаржувані рішення вважають незаконними, та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказують на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянти просили апеляційний суд скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року, та у відповідних частинах ухвалити нове судове рішення про задоволення іх вимог та відмову у задоволенні вимог іншої строни.
 
03.11.2021 року ОСОБА_1   направив відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
03.11.2021 року ОСОБА_2 направив відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
08.11.2021 року ОСОБА_2 направив заяву про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .  
07.12.2021 року ОСОБА_2 направив відповідь на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
08.12.2021 року ОСОБА_1 направив до суду заява про застосування до позивача ОСОБА_2 заходів процесуального примусу за введення в оману суд з приводу фактичних обставин справи та умисне подання до апеляційного суду неправдивої інформації.
26.01.2022 року ОСОБА_1 повторно направив до суду заява про застосування до позивача ОСОБА_2 заходів процесуального примусу за введення в оману суд з приводу фактичних обставин справи та умисне подання до апеляційного суду неправдивої інформації.
27.01.2022 року ОСОБА_2 направив до суду промову (заключне слово) в судових дебатах.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
ОСОБА_3 не зверталась до суду із апеляційною скаргою, відтак рішення суду першої інстанції в частині вирішення заявлених нею позовних вимог не можуть бути предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Саме такі висновки щодо дотримання принципу диспозитивності цивільного судочинства містяться в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 р. у справі № 344/1044/16-ц (провадження №Ґ 61-21248 св 18).
 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.
Під час розгляду справи судом встановлено, що   відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку КВ № 135030, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.07.2005 № 5-5622 (ВСІ № 084202), ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 0,0637 га, розташована по АДРЕСА_4 .
Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві від 18.11.2005 № 871 ОСОБА_6 надано дозвіл на знесення існуючого садового (дачного) будинку і будівництво господарським способом нового садового (дачного) будинку у садовому товаристві «Берізка-2» по АДРЕСА_5 на ділянці № НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 150).
Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві від 10.04.2007 № 331 затверджено акт про прийняття в експлуатацію садового (дачного) будинку згідно з виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна технічним паспортом на садовий (дачний) будинок від 02.03.2006 по АДРЕСА_4 , забудовником якого є ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 34, т. 4 а.с. 68-71).
07.12.2007 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.09.2007 у цивільній справі № 2а-197/2007 видано свідоцтво про право власності, згідно з яким ОСОБА_6 на праві приватної власності належить садовий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 712,6 кв. м. (т. 2 а.с. 152- 153, 155-157).
З висновку експертів, складеного за результатами проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи (висновок № 5899/5900/14-42 від 18.02.2015), вбачається, що з наданих на дослідження документів неможливо встановити архітектурно-будівельний тип спірного будинку на період його зведення, оскільки об`єкт дослідження зведений на земельній ділянці, призначеній для ведення садівництва, згідно з технічним паспортом та договорами купівлі-продажу має відповідати визначенню будівельних норм «будівля для літнього-сезонного використання», проте згідно з технічним паспортом та актом про прийняття в експлуатацію даний будинок має житлові приміщення, призначені для цілорічного проживання.
Водночас за результатами проведеного експертами натурного обстеження об`єкта дослідження установлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_5 , ділянка № НОМЕР_1 , ж/м « Осокорки », с/т « Берізка-2 », є житловим, багатоквартирним, малоповерхової забудови (т. 4 а.с. 118-147).
23.12.2008 між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 (обдаровуваними) укладено договір дарування 48/100 частини згаданого вище садового будинку (далі також - спірний будинок, т. 1 а.с. 116-117).
За умовами вказаного договору дарувальник подарував, а обдаровувані прийняли у дар 48/100 частини (по 12/100 кожен) садового будинку АДРЕСА_1 .
Частина, яка дарується ОСОБА_1 , складається із: Ѕ частини сходової клітини 1/13,1 кв. м; 1-7/24,8 кв. м, 1-11/16,7 кв. м, 1-13/8,7 кв. м. - житлові; 1-8/1.3 кв. м. - вбиральня 1-9/11,1 кв. м - кухня; 1-10/3,4 кв. м - ванна; 1-12/13,9 кв. м - коридор, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.2 договору).
Частина, яка дарується ОСОБА_7 , складається із: Ѕ частини сходової клітки 1-28/8.5 кв. м; 1-35/27,5 кв. м, 1-37/11.0 кв. м, 1-39/16,2 кв. м, 1-40/24,3 - житлові, 1-36/1,2 кв. м - вбиральня; 1-38/3,3 кв. м - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами.
Частина, яка дарується ОСОБА_5 , складається із: Ѕ частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-22/27,4 кв. м, 1-24/11.1 кв. м, 1-26/16.6 кв. м, 1-27/19.8 кв. м - житлові, 1-23/1,5 кв. м - вбиральня; 1-25/3,2 - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.4 договору).
Частина, яка дарується ОСОБА_10 , складається з: Ѕ частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-16/15,5 кв. м, 1-17/27,6 кв. м, 1-18/11,1 кв. м, - житлові; 1-21/1.3 кв. м - вбиральня; 1-20/3,4 кв. м - ванна; 1-15/5,1 кв. м - коридор, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.5 договору).
Дослідженням змісту укладеного між  ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10  договору дарування 48/100 частин садового будинку установлено, що сторони домовились надавати іншим співвласникам, якщо такі будуть, в користування приміщення загального призначення, які перейшли в часткову власність, і які необхідні для експлуатації та підтримання належного стану всього садового будинку, з правом постійного користування механічним, електричним, сантехнічним та іншим обладнанням за межами або всередині виділених приміщень (частин садового будинку) чи садового будинку, яке обслуговує потреби всього садового будинку, в тому числі систему опалення, артезіанська свердловина та водопровід, очисна станція з комунікаціями тощо (пункт 6 договору).
Договором дарування земельної ділянки від цієї ж дати (23.12.2007) дарувальник ОСОБА_6 подарував обдаровуваним ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 48/100 від 0,6737 га згаданої вище земельної ділянки (по 12/100 кожному).
23.12.2008 між ОСОБА_6 (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем) укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначеного вище садового будинку та 12/100 від 0,6737 га земельної ділянки (т. 1 а.с. 73-74, 75, 76, 77-80, 81, 82).
Частина будинку, яка відчужується ОСОБА_4 , складається з: Ѕ частини сходової клітини 1-28/8,5 кв. м; 1-29/24,3 кв. м - коридор, 1-33/3,1 кв. м - ванна, 1-34/1,4 кв.м - вбиральня; 1-30/27,6 кв. м, 1-31/11,3 кв. м, 1-32/16,2 кв. м - житлові, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.1 договору).
04.03.2010 між ОСОБА_10 (продавцем) та ОСОБА_3 укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки (т. 1 а.с. 96-97. 98, 99-100, 101).
Частина будинку, яка віджується ОСОБА_3 , складається з: Ѕ частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-16/15,5 кв. м, 1-17/27,6 кв. м, 1-18/11,1 кв. м, 1-19/16,4 кв.м - житлові; 1-21/1,3 кв.м. - вбиральня; 1-20/3,4 кв. м - ванна; 1-15/5,1 кв.м - коридор (пункт 2 договору).
03.11.2011 ОСОБА_7 , від імені якої діяла ОСОБА_11 на підставі довіреності, та ОСОБА_2 уклали попередній договір щодо купівлі-продажу частини садового будинку та земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 зобов`язалася у майбутньому, в строк не пізніше 17.01.2012, укласти договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки, та в рахунок належної з ОСОБА_2 суми вартості відчужуваного майна отримала від останнього аванс в сумі 55855 грн., що еквівалентно 7 000 дол. США (т. 1 а.с. 33).
17.03.2012 між ОСОБА_7 (продавцем), від імені якої діяв ОСОБА_1 на підставі довіреності (т. 1 а.с. 72), та ОСОБА_2 (покупцем) укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки (т. 1 а.с. 55, 56, 57, 58. 59, 60).
Частина будинку, яка відчужується ОСОБА_2 складається з: Ѕ частини сходової клітки 1-28/8.5 кв. м, 1-35/27.5 кв. м, 1-37/11,0 кв. м, 1-39/16,2 кв. м, 1-40/24.3 - житлові, 1-36/1.2 кв. м вбиральня, 1-38/3.3 кв. м - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 4 договору).
Відчужувана частина садового будинку є часткою у праві спільної часткової власності, відчужується за відмовою всіх співвласників від переважного права вказаної частини садового будинку: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (пункт 11 договору).
У пункті 11 цього договору міститься посилання на те, що сторони ознайомлені зі змістом статей 210, 229-235, 334, 377, 657 Цивільного кодексу України, статей 120,125 Земельного кодексу України, статті 212 Кримінального кодексу України, статті 172 Податкового кодексу України, вимогами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».
Згідно з умовами, визначеними у пункті 12 цього договору, частина садового будинку, що продається, оглянута покупцем до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню нерухомості за призначенням та про які покупець хотів би зазначити у договорі, не виявлено. Претензій щодо стану відчужуваної частини садового будинку покупець до продавця не має.
Відповідно до пункту 18 цього договору продавець зобов`язується надати покупцю право постійного користування механічним, електричним, сантехнічним та іншим обладнанням за межами або всередині будинку чи частини будинку, яке обслуговує більше дванадцяти сотих частин садового будинку, а також споруди і обладнання, які забезпечені для забезпечення потреб усіх співвласників будинку чи частини будинку, а також співвласників нежитлових приміщень, які розташовані у будинку.
З досліджених в суді технічних паспортів на садовий будинок АДРЕСА_2 , копій технічних документів з інвентаризаційної справи на даний будинок, наданих Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, а також з пояснень сторін установлено, що даний будинок є закінченим будівництвом цегляним триповерховим будинком (третій поверх - мансарда) з цокольним поверхом, фактично поділеним на шість ізольованих квартир, які перебувають у володінні та користуванні співвласників відповідно до належних їм часток, а саме: ОСОБА_6 належить трикімнатна квартира на першому поверсі; ОСОБА_1 належить трикімнатна квартира на першому поверсі; ОСОБА_5 належить трикімнатна квартира на другому поверсі; ОСОБА_3 належить трикімнатна квартира на другому поверсі; ОСОБА_4 належить трикімнатна квартира на третьому поверсі; ОСОБА_2 належить трикімнатна квартира на третьому поверсі.
05.03.2010 ОСОБА_6 уклав з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» договір про користування електричною енергією № 14100164820 та на нього було оформлено особовий рахунок про постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_2 .
Згідно пункту 28 цього договору він укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.
02.12.2012 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , від імені яких діяв ОСОБА_1 на підставі довіреностей, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено колективний договір, метою якого є забезпечення електропостачання спірного будинку.
Вказаним договором сторони врегулювали відносини щодо встановлення комплексної трансформаторної підстанції (КТП) потужністю 60-100 кВт, а саме: отримання технічних умов, проектування, узгоджень, монтажних робіт, подачі напруги, укладення договору на електропостачання/користування електричною енергією, вчинення інших необхідних дій (пункт 1 договору).
Згідно з умовами, визначеними пунктом 2 колективного договору, ОСОБА_2 доручено виступити від імені сторін єдиним замовником щодо здійснення таких дій: отримання технічних умов в ПАТ «Київенерго», для чого йому надаються права подавати та приймати від імені сторін всі необхідні документи, розписуватись в усіх необхідних випадках, укладати договори з проектною організацією, здійснювати всі інші необхідні дії по представництву сторін; укладення договору з проектною організацією на проектування та отримання необхідних узгоджень встановлення КТП; укладення договору на виконання монтажних робіт по прокладенню кабельних ліній і встановленню КТП, виконання інших необхідних для встановлення КТП робіт; підписання договору на електропостачання/ користування електричною енергією; внесення оплати за договорами, прийом виконаних робіт, підписання всіх необхідних документів.
Сторони договору узгодили, що будуть здійснювати фінансування робіт спільно, згідно укладених ОСОБА_2 договорів, тексти яких перед підписанням мають бути погоджені усіма сторонами, розділивши вартість робіт (етапів робіт) на рівні частки між сторонами (пункт 3 колективного договору).
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 оскаржували окремі пункти колективного договору в судовому порядку з підстав відсутності їх згоди на передачу своїх повноважень за довіреністю в порядку передоручення третій особі ОСОБА_2 (справа № 666/5497/14-ц) проте рішенням Дніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду херсонської області від 30.04.2015, у задоволенні позову було відмовлено.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 замовив та оплатив роботи та послуги, передбачені колективним договором, а саме: отримав від ПАТ «Київенерго» технічні умови, замовив та отримав проектно-кошторисну документацію з електропостачання будинку АДРЕСА_2 , якою передбачена установка комплексної трансформаторної підстанції КТПС-160/10/04-УІ та підключення її до магістральної електромережі, у встановленому порядку погодив проектно-кошторисну документацію та організував проведення монтажних робіт з установки КТП та підключення до неї своєї квартири, квартир ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та сходових клітин 2 і 3 поверхів.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи (висновок № 5899/5900/14-42 від 18.02.2015) вартість робіт з електропостачання будинку АДРЕСА_2  склала 468 570 грн. 
08.10.2013 ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією № 14100164820, та на нього було оформлено особовий рахунок про постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_2 .
20.10.2013 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підписали додаток № 1 до договору про порядок володіння та користування спільним майном від 06.11.2012, яким зафіксували, що ОСОБА_2 виготовив електрощитову, яку розмістив на першому поверсі будинку, та уклав з ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією на електропостачання своєї частини будинку.
За умовами цього договору його сторони домовились, що належна ОСОБА_2 електрощитова передається безвідплатно у їх спільну сумісну власність, при цьому ОСОБА_2 надає ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право користування електричною енергією та здійснює їх під`єднання до елекрощитової.
Зміст даного договору свідчить про те, що раніше було укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном, однак такий договір в матеріалах справи відсутній.
За обставинами справи установлено, що з 2012 р. між сторонами почали виникати непорозуміння з приводу неналежного, на думку позивачів, технічного стану інженерних мереж і комунікацій спірного будинку, що переросло у тривалий особистісний конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Наслідком цього конфлікту стало те, що частини будинку, які належать ОСОБА_1 та членам його родини, не були підключені до комплексної трансформаторної підстанції КТПС-160/10/04-УІ, у зв`язку з чим електропостачання квартир ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 припинилося.
18.10.2013 ОСОБА_6 звернувся до ПАТ «Київенерго» із заявою, у якій просив поновити його законне право на користування електроенергією за адресою спірного будинку
Листом від 08.01.2014 ПАТ «Київенерго» повідомило ОСОБА_6 про укладення договору про користування електричною енергією з ОСОБА_2 та про те, що електропостачання за вказаною адресою не припинялось.
Відтак із жовтня 2013 р. електропостачання у належних ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартирах було відсутнє, на повторне звернення ОСОБА_6 щодо продовження строку дії договору про користування електричною енергією від 05.03.2010 № 14100164820 ПАТ «Київенерго» відповіло відмовою.
21.10.2013 ОСОБА_1 уклав з сусідом ОСОБА_12 договір про тимчасове надання послуг споживання електроенергії, відповідно до якого ОСОБА_12 погодився прокласти до належної відповідачу частини будинку електричний кабель та подавати обмежену кількість електроенергії для часткового освітленні кімнат та роботи електропомпи опалювального котла.
ОСОБА_6 , не погоджуючись з діями ПАТ «Київенерго» щодо переоформлення договору про користування електричною енергією та особового рахунку на ОСОБА_2 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про порушення прав споживача на послуги з електропостачання та відшкодування шкоди (цивільна справа № 757/21019/14-ц), проте рішенням суду від 19.05.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.07.2014, у задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні позову, суд послався, зокрема, на те, що технічною перевіркою вузла обліку електричної енергії за адресою спірного будинку підтверджено наявність електропостачання будинку на межі експлуатаційної відповідальності енергопостачальної організації, яка згідно з пунктом 2.4 Правил користування електричною енергією встановлена на вихідних клемах розрахункового засобу обліку, оскільки ввідно-розподільчий пристрій та засіб обліку розміщені ззовні будівлі.
В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до Дніпровського районного суду м. Херсона з позовом до ПАТ «Київенерго» з вимогами про спонукання укласти договір про стандартне приєднання до електромереж спірного будинку (цивільна справа № 666/6260/14-ц) та рішенням суду від 24.03.2015 позов задоволено частково, а саме: визнано дії ПАТ «Київенерго» неправомірними; визнано прикладені позивачами документи достатніми для укладення з ними договорів відповідно до вимог постанови НКРЕ № 32 від 17.01.2013 «Про затвердження Правил приєднання електроустановок до електричних мереж»; зобов`язано відповідача укласти з позивачами окремі договори про стандартне приєднання їх електроустановок до електромереж; стягнуто моральну шкоду.
На підставі цього рішення ОСОБА_5 уклав з ПАТ «Київенерго» договір про стандартне під`єднання належної йому частини будинку (квартир) до електричних мереж.
Докази виконання даного рішення суду щодо ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, спадщину після його смерті прийняв ОСОБА_1 .
 
Щодо вимог про право користування приміщеннями будинку:
Висловлюючи свою незгоду з оскаржуваним рішенням у даній справі, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказав, що з його точки зору суд не в повній мірі визначив склад приміщень загального користування, право користування якими підлягає визнанню за всіма власниками будинку.  При цьому такий неповний склад з точки зору апелянта було визначено через застосування невідповідного технічного паспорта, в якому частина підсобних приміщень змінила своє призначення. 
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із такою позицією апелянта.
Як зазначалося вище, ОСОБА_2 придбав 12/100 частину спірного будинку. Інші співвласники також володіють частками в спільному садовому будинку. Придбання саме частки у праві спільної часткової власності зазначено в договорі купівлі-продажу, який уклали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В той же час, частка, яка придбавалась ОСОБА_2 , була індивідуалізована, в договорі купівлі-продажу були зазначені конкретні приміщення, які її складали. 
При вирішенні справи, суд першої інстанції приділив значну увагу дослідженню і оцінці приміщень загального призначення, які складають предмет позову у даній справі. Суд виходив із того, що поняття приміщення загального призначення і допоміжні приміщення не є тотожними, перше поняття є більш широким по відношенню до другого і включає в себе друге поняття. Як виходячи з положень закону, та і за укладеними між співвласниками садового будинку договорами, за якими встановлено надання в користування співвласниками будинку приміщень, необхідних для експлуатації та підтримання його належного стану, та право користування обладнанням (механічним, електричним, сантехнічним та іншим), яке обслуговує потреби усього будинку, в тому числі систему опалення, артезіанську свердловину та водопровід, очисну станцію з комунікаціями, суд визнає обґрунтованими вимоги позову про визнання права постійного безоплатного користування співвласниками будинку приміщеннями, у яких знаходиться обладнання, що забезпечує функціонування будинку.
Суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку про те, що в загальному користуванні співвласників мають бути приміщення котельні площею 16,1 кв.м. та приміщення площею 12,8 кв.м., у якому знаходиться обладнання, що забезпечує функціонування будинку в цілому.  При цьому відмінності в літерному позначенні таких приміщень, які виникли через виготовлення технічних паспортів в різний час та різними організаціями, не змінюють такого факту, що в загальне користування суд визначив саме ці два допоміжні приміщення із зазначенням конкретної їх площі, що не дає можливості двоякого трактування їх складу та ідентифікації. При цьому сторонами в ході розгляду справи не було доведено, що інші приміщення в цокольному поверсі будинку необхідні для забезпечення його функціонування. За таких умов, зважаючи, що таку решту приміщень не було передано в користування сторонам при набутті прав на частину будинку, а також неможливість визначити їх призначення як таких, що забезпечують функціонування будинку, суд першої інстанції цілком правомірно прийшов до висновку про часткове задоволення вимог щодо визнання права сторін користування рядом приміщень будинку та зобов`язав власників не чинити перешкоди в цьому.
 
Щодо вимог про стягнення компенсації:
При початковому поданні позову, позивачами заявлялися вимоги щодо стягнення витрат на усунення прихованих недоліків приміщень, які вони висували до ОСОБА_6 як до забудовника (виготовлювача) будинку та до ОСОБА_1 як до його продавця.
В ході розгляду справи позивачі відмовилися від позовних вимог даного характеру до забудовника (виготовлювача)  будинку. Дана відмова була прийнята судом, при цьому сторонам були роз`яснені наслідки такої відмови.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.  У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
В даному випадку, позивачі відмовились від позовних вимог про стягнення компенсації усунення недоліків будинку до його забудовника, від так вони не є предметом розгляду у справі на даний час.
При вирішенні вимог про стягнення таких витрат з ОСОБА_1 як з продавця частини будинку, суд встановив, що при відчуженні часток будинку позивачам, ОСОБА_1 діяв не від свого імені, а як повірений від власника таких часток. Твердження позивачів про те, що фактично ОСОБА_1 був реальним власником таких часток, відтак діяв від свого імені, що в свою чергу обумовлює удаваність правочинів в частині власника (продавця) часток, не були належним чином підтверджені та доведені в ході розгляду справи.
За таких умов, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що при відчуженні часток садового будинку ОСОБА_1 діяв саме як повірений від імені власника, відтак на нього не може бути покладено обов`язку компенсувати витрати на усунення прихованих недоліків проданої речі (будинку). Колегія суддів апеляційного суду також погоджується із висновком суду першої інстанції при вирішенні позову в цій частині, оскільки вони в повній мірі відповідають обставинам справи.
Не може погодитися колегія суддів і з позицією апелянта ОСОБА_1 щодо виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог при вирішенні справи в частині компенсації витрат на забезпечення організації електропостачання до будинку.
При пред`явленні позову позивачі серед іншого заявляли й вимоги про стягнення коштів, серед яких були і витрати на забезпечення організації електропостачання будинку.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що організація такого електропостачання здійснюється на підставі укладеного співвласниками відповідного колективного договору. В ході розгляду справи було належним чином доведено, в тому числі і за допомогою експертних досліджень, вартість таких витрат, відтак судом було встановлено розмір їх частини, яку мав сплатити, але не зробив цього, ОСОБА_1 . 
Належним вважає колегія суддів і визначення початку періоду прострочення ОСОБА_1 такого зобов`язання, відтак і відповідність нарахувань на таку суму інфляційних втрат та 3% річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України.
Також колегія суддів апеляційного суду вбачає наявну непослідовність позиції ОСОБА_1 , який з однієї сторони стверджував про відсутність підстав для стягнення з нього частини вартості обладнання для організації електропостачання будинку, з іншої сторони - висував вимоги про усунення йому перешкод в користуванні таким обладнанням.
 
В ході розгляду справи знайшли своє підтвердження як посилання позивачів на створення їм перешкод у користуванні приміщеннями, які суд визначив необхідними для забезпечення функціонування будинку, так і посилання відповідача на перешкоди в користуванні ним обладнанням для електропостачання будинку. При цьому сам лише той факт, що в оскаржуваному рішенні суд вказав на неприпустимість перешкод в користуванні трансформаторною підстанцією, яка знаходиться поза межами будинку, не змінює того факту, що предметом розгляду справи в цій частині було обладнання для електропостачання будинку, що знаходиться в ньому, замовлене і встановлене на підставі вищевказаного колективного договору. За таких умов виправлення такого недоліку судового рішення у разі необхідності можливе саме в порядку ст. 269 ЦПК України.
 
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апелянтами не було належним чином доведено свої апеляційній вимоги, відтак, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько