ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/361/22 Справа № 208/724/21 	  	Головуючий у першій інстанції:  Похваліта С. М. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 27.12.2007 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості розмір якої, станом на 30.11.2020 року складає 26749,80 грн., а саме 20,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 18830,71 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6645,71 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 1253,38 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача частину вказаної заборгованості в загальному розмірі 25496,42 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 18850,71 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6645,71 грн. 
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 18850,71 грн. – заборгованість за тілом кредита, 1678,31 грн. - витрати по сплаті судового збору, в усього 20529,02 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 25496,42 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду залишити без змін. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27.12.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» таОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну банківську карту у розмірі 250,00 грн., з базовою процентною ставкою 22,8% річних з розрахунку 360 днів у році; вказаним договором також було визначено наступний порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 30). 
Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено, зокрема, права та обов`язки сторін договору, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору 12 місяців з моменту підписання (п. 9.12) та інші умови, - відповідачем не підписані (а.с. 32-41). 
Заява позичальника містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. 
На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.12.2007 року, згідно якого, станом на 30.11.2020 року банком нарахована, зокрема, заборгованість за поточним тілом кредиту в сумі 20,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 18830,71 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 6645,71 грн.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору та наявність, зокрема, заборгованості по тілу кредиту в розмірі 18850,71 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку (20-27) та не спростовано відповідачем, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» тіла кредиту в сумі 18850,71 грн.
Вказана вище заборгованість по тілу кредиту підтверджується також наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 8-19). 
Доводи апелянта про те, що у нього не було домовленості з банком про сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим усі сплачені ним кошти на погашення боргу банк зобов`язаний був спрямувати на зменшення заборгованості по тілу, є безпідставним. У кредитному договорі, який укладено шляхом підписання заяви позичальника від 27.12.2007 року, сторони погодили, в тому числі, базову процентну ставку на рівні 22,8% річних з розрахунку 360 днів у році (а.с. 30 зворот). 
Згідно змісту апеляційної скарги, відповідач не заперечує факту підписання заяви позичальника від 27.12.2007 року, отримання ним банківської платіжної картки з пін кодом, що підтверджується розпискою в заяві позичальника, а також тривале користування кредитним лімітом, відповідно до виписки з особового рахунку. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача тіла кредиту, а тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині – без змін. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року – в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складений 20 квітня 2022 року.

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова