ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 460/2904/20
адміністративне провадження № К/9901/25866/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №460/2904/20
за позовом ОСОБА_1 
до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання дій неправомірними, визнання неправомірним і скасування наказу,
за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року (головуючий суддя: Щербаков В.В.)
і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року (головуючий суддя: Мікула О.І., судді: Курилець А.Р., Кушнерик М.П.).
УСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, у якому просила суд:
- визнати неправомірними дії голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо видання наказу №22/03/к від 19 березня 2020 року «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 »; 
- визнати неправомірним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №22/03/к від 19 березня 2020 року «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ».
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що у червні 2015 року відповідач звільнив її з державної служби, проте у тому ж році суд поновив її на посаді. Позивачка вказувала, що у лютому 2020 року відповідач ознайомив її з наказом Мінюсту про поновлення, однак їй не було повідомлено про присвоєння рангу державного службовця, тому вона звернулася до відповідача із заявою про вирішення цього питання. Надалі відповідач видав наказ про присвоєння їй шостого рангу державного службовця. 
Позивачка стверджувала, що дії і наказ відповідача є протиправними та порушують її право на присвоєння вищого рангу державної служби. Зауважувала, що займана нею посада належить до категорії «Б», у межах якої присвоюються 3, 4, 5, 6 ранги, а строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу становить три роки і включає попередній період роботи на займаній посаді. Покликаючись на строк роботи з 2011 року, позивачка доводила, що станом на дату винесення спірного наказу їй мав би бути присвоєний четвертий, а не шостий ранг державної служби. 
Одночасно з цим, позивачка заперечувала наявність у відповідача повноважень для видачі спірного наказу. Зазначала, що ранг державного службовця не міг присвоїти голова ліквідаційної комісії, який не є керівником державного органу, що ліквідується, і не перебуває з ним у трудових відносинах.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року, позов задоволено: 
- визнано неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо видачі наказу №22/03/к від 19 березня 2020 року «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 »; 
- визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №22/03/к від 19 березня 2020 року «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ».
Суди виходили з того, що на дату винесення оскаржуваного наказу двічі наступав строк присвоєння чергового рангу, тож позивачці мав бути присвоєний вищий (четвертий) ранг державного службовця, ніж присвоєний оскаржуваним наказом.
Водночас суди відхилили доводи позивачки щодо відсутності у відповідача повноважень для видачі спірного наказу, указавши на їхню необґрунтованість.
Зрештою суди дійшли висновку, що належним способом захисту прав та інтересів позивачки є визнання неправомірними дій Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо видачі спірного наказу, а також визнання протиправним та скасування цього наказу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2021 року відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення, просить їх скасувати й ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»).
У цьому контексті скаржник посилається на неправильне тлумачення судами статті 26 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, пункту 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Уряду від 20 квітня 2016 року №306, указуючи на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах. 
Позиція скаржника полягає у тому, що суди помилково прирівняли посаду, на яку було призначено позивачку (начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області), з посадою, на яку її поновлено (начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області), не взявши до уваги місце посади як структурної одиниці та неправильно розрахували строки відпрацювання на такій посаді для присвоєння чергового рангу.
Так, скаржник указує на те, що системний аналіз статей 2, 25, 26 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, пункту 10 Порядку №306 дає підстави вважати, що для присвоєння чергового ранку потрібно виходити саме із останньої займаної посади державного службовця, що своєю чергою вимагає зважати на структуру і штатний розпис державного органу і місце посади як їхньої структурної одиниці.
На основі цього скаржник вважає, що у зв`язку з ліквідацією Головного управління юстиції у Рівненській області, змінами у структурі й штаті Головного територіального управління юстиції у Рівненській області і перейменуванням посад, при розрахунку строку відпрацювання для присвоєння чергового рангу необхідно було взяти до уваги дату поновлення позивачки на посаді, а саме 4 червня 2015 року, а не обраховувати сумарний строк перебування її на посаді державної служби з 1 серпня 2011 року.
Одночасно з цим, покликаючись на пункти 9, 10 Порядку №306 і статті 6, 39 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, скаржник зазначає, що державному службовцю, який був звільнений з державної служби і повернувся на державну службу, черговий ранг присвоюється через три роки з дня призначення на посаду державної служби. На цій основі скаржник стверджує, що у нього не було підстав призначати позивачці станом на 1 травня 2016 року 5 ранг державної служби і 4 ранг на момент винесення спірного наказу у березні 2020 року. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу покликається на необґрунтованість доводів і вимог скаржника, акцентуючи увагу на відсутності підстав для скасування рішень, які оскаржуються.
Зокрема, позивачка зазначила, що Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, на який покликається скаржник, втратив чинність і не міг застосовуватися судами. Натомість стаття 26 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII була виключена у 2019 році.
Також ОСОБА_1 вказала, що пункт 9 Порядку №306 не стосується незаконно звільненого працівника, а відтак до неї не застосовується.
На цій основі позивачка вважає, що суди правильно застосували матеріальний закон, тож просить скаргу залишити без задоволення.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
21 вересня 2007 року ОСОБА_1 присвоєно 7 ранг державного службовця.
1 серпня 2011 року Міністерство юстиції України видало наказ №1651/к про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області із залишенням їй 7 рангу державного службовця.
3 червня 2015 року Мінюст видав наказ №1797/к, який надалі був оголошений наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 3 червня 2015 року №365/04/к, про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.
Не погоджуючись з указаними наказами, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у справі №817/1828/15.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року у справі №817/1828/15 позов задоволено частково: 
1) визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1797к від 3 червня 2015 року; 
2) визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 3 червня 2015 року; 
3) поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області; 
4) стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі: 15140 грн; 
5) у решті позовних вимог відмовлено; 
6) рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі: 4390,82 грн допущено до негайного виконання.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2015 року у справі №817/1828/15 постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено: 
1) визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції України №1797к від 3 червня 2015 року;
2) визнано протиправним і скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 3 червня 2015 року;
3) поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області; 
4) стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі: 15140 грн.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 жовтня 2016 року постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін. 
21 лютого 2020 року Міністерство юстиції України видало наказ №775/к «Про поновлення», відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено з 4 червня 2015 року на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Підставами для винесення цього наказу слугували судові рішення у справі №817/1828/15.
19 березня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено з указаним наказом Мінюсту. 
Того ж дня ОСОБА_1 звернулася до голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Рівненській області із заявою про вирішення питання щодо присвоєння їй рангу державного службовця у відповідності до закону.
19 березня 2020 року голова ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Рівненській області видав наказ від 19 березня 2020 року №22/03/к «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 », яким позивачці присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби з 1 травня 2016 року.
Листом від 30 березня 2020 року №24/58-0-34-20/09 «Щодо рангу державного службовця» голова ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Рівненській області повідомив позивачці про присвоєння їй 6 (шостого) рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби з 1 травня 2016 року згідно з указаним наказом.
Вважаючи дії й наказ відповідача протиправними, у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з метою їхнього оскарження.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
Відповідно до статті 39 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі також - «Закон №889-VIII») ранги державних службовців є видом спеціальних звань. 
Встановлюється дев`ять рангів державних службовців.
Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.
Співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями встановлюється для випадків призначення осіб, яким присвоєно такі спеціальні звання, на посади державних службовців, на яких може бути присвоєно нижчий ранг. У такому разі особі присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до спеціальних законів.
Присвоюються такі ранги:
державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг;
державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг;
державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранг.
Ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом.
Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.
Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.
Протягом строку застосування дисциплінарного стягнення, а також протягом шести місяців з дня отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності черговий ранг державному службовцю не присвоюється. Такі періоди не зараховуються до строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.
За особливі досягнення або за виконання особливо відповідальних завдань державному службовцю може бути достроково присвоєно черговий ранг.
Дострокове присвоєння чергового рангу може здійснюватися не раніше ніж через один рік після присвоєння попереднього рангу.
За сумлінну службу державному службовцю у зв`язку з виходом на пенсію присвоюється черговий ранг поза межами відповідної категорії посад.
У разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг.
Державний службовець може бути позбавлений рангу лише за рішенням суду.
В особовій справі та трудовій книжці державного службовця робиться запис про присвоєння, зміну та позбавлення рангу державного службовця.
Разом з цим, механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження визначений Порядком присвоєння рангів державних службовців, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №306 (далі також - «Порядок №306»).
Згідно з абзацом 1 пункту 9 Порядку №306 державному службовцю, який був звільнений з державної служби та повернувся на державну службу, черговий ранг присвоюється через три роки з дня призначення на посаду державної служби.
Відповідно до пункту 10 Порядку №306 державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.
У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю згідно із зазначеним Законом, за ним зберігається раніше присвоєний ранг.
У разі коли державному службовцю, який має відповідне військове звання, дипломатичний ранг чи інше спеціальне звання, присвоєно ранг відповідно до зазначеного Закону, що є нижчим, ніж передбачено співвідношенням, йому присвоюється ранг на рівні рангу виходячи із співвідношення.
IV. ОЦІНКА СУДУ
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2021 року касаційне провадження в цій справі відкрито з метою перевірки доводів скарги, яка подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Спір стосується правомірності дій і рішення відповідача щодо присвоєння позивачці рангу державного службовця: відповідач присвоїв їй 6 (шостий) ранг, проте у судах позивачка наполягала на тому, що має право на присвоєння 4 (четвертого), тобто вищого, рангу. 
Як встановили суди попередніх інстанцій, наказом Мінюсту від 1 серпня 2021 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області із залишенням їй 7 рангу державного службовця. 
З указаної посади її було звільнено 3 червня 2015 року. Проте внаслідок визнання судом цього звільнення незаконним ОСОБА_1 була поновлена на посаді з 4 червня 2015 року.
На підставі рішення суду 21 лютого 2020 року Мінюст видав наказ про поновлення ОСОБА_1  на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. 
Надалі наказом від 19 березня 2020 року відповідач присвоїв позивачці шостий ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби з 1 травня 2016 року.
Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для задоволення позову.
Суди виходили з того, що попередній період роботи позивачки на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області включається у строк відпрацювання для присвоєння їй чергового рангу державного службовця.
Встановивши, що станом на 1 травня 2016 року строк відпрацювання на займаній посаді для присвоєння позивачці чергового рангу становив 4 роки 9 місяців (з 1 серпня 2011 року до 1 травня 2016 року), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що після поновлення на посаді з 4 червня 2015 року станом на 1 травня 2016 року ОСОБА_1 набула право на присвоєння їй чергового, а саме: 5 рангу державної служби, при застосуванні співвідношення рангів, присвоєних відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII та Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII.
У цьому контексті суди також з`ясували, що наказ про присвоєння позивачці рангу у порядку застосування співвідношення рангів, присвоєних відповідно до указаних законів, 1 травня 2016 року не виносився. Такий наказ, як установили суди, був виданий лише 19 березня 2020 року.
Також суди з`ясували, що на день видання наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 19 березня 2020 року №22/03/к про присвоєння позиваці рангу державного службовця сумарний період її роботи на посаді становив 8 років 7 місяців 19 днів (з 1 серпня 2011 року до 19 березня 2020 року), тобто двічі наступав строк присвоєння чергового рангу.
На основі цього суди дійшли висновку, що на дату винесення оскаржуваного наказу, з урахуванням положень частини другої, частини шостої статті 39 Закону України №889-VIII, пункту 10 Порядку, позивачці мав бути присвоєний 4 (четвертий) ранг державного службовця.
Указані висновки Верховний Суд вважає правильними.
Так, 1 травня 2016 року набули чинності Закон №889-VIII та Порядок №306. Згідно з пунктом 10 Порядку №306 державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. Одночасно строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.
Один з основних доводів касаційної скарги полягає у тому, що наведену норму про займану посаду  слід трактувати буквально, у її вузькому значенні. У цьому контексті скаржник, опираючись на відмінність посад, з якої було звільнено і на яку надалі була поновлена позивачка, стверджує, що період її роботи з 1 серпня 2011 року не слід було враховувати під час визначення строку відпрацювання для присвоєння чергового рангу.
Верховний Суд не може погодитися з подібним тлумаченням пункту 10 Порядку №306 у випадку незаконного звільнення державного службовця з посади. Адже запропонований скаржником підхід до правозастосування утинає дію верховенства права і здатний підважити принцип належного урядування, позаяк перекладає на службовця всі негативні наслідки помилки, причиною якої є власна недбалість державного органу.
Трактування норм права, яке відстоює скаржник, ігнорує факт незаконного звільнення позивачки з посади, проте вказаний факт у контексті обставин цієї справи має вагоме значення. Зрештою скаржник не продемонстрував наявності суттєвих відмінностей в обох посадах позивачки, які б переважили аргументи на користь вузького, а не широкого підходу до тлумачення пункту 10 Порядку №306.
Тож, ураховуючи хронологію подій та вину роботодавця у незаконному звільненні позивачки з роботи, що власне й спричинилося до зміни посад під час її звільнення й поновлення, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій правильно розтлумачили указану норму права.
На основі цього колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій стосовно того, що після поновлення на посаді з 4 червня 2015 року станом на 1 травня 2016 року ОСОБА_1 набула право на присвоєння їй чергового, а саме: 5 рангу державної служби.
Враховуючи, що на дату винесення оскаржуваного наказу сумарний період роботи ОСОБА_1 на посаді становив більше 8 років, тобто двічі наступав строк присвоєння чергового рангу, то з урахуванням положень частини шостої статті 39 Закону України №889-VIII, пункту 10 Порядку суди слушно зауважили, що позивачці мав бути присвоєний 4 ранг державного службовця.
Тож, проаналізувавши наведені правові норми і встановлені фактичні обставини справи у їхній сукупності, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для присвоєння позивачці найнижчого (шостого) рангу державного службовця категорії «Б» станом на дату винесення оскаржуваного наказу.
Отже, доводи скаржника про помилкове застосування судами положень статті 39 Закону України №889-VIII і пункту 10 Порядку №306 належить відхилити як необґрунтовані.
Разом з цим, є необґрунтованими доводи скаржника з посиланням на статтю 26 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, позаяк указаний закон втратив чинність, тож указана стаття до спірних правовідносин не застосовується.
Зрештою не мають під собою правового підґрунтя аргументи скаржника, які засновані на тлумаченні пункту 9 Порядку №306, адже указана норма не стосується випадку присвоєння рангу незаконно звільненому державному службовцю у разі його поновлення на посаді.
Отже, доводи скаржника про помилкове застосування судами попередніх інстанцій норм Закону №889-VIII і Порядку №306 не знайшли свого підтвердження.
Тож, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що ці рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права і підстави для їхнього скасування чи зміни відсутні.
Згідно зі статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

…………………………………

…………………………………

…………………………………
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду