ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4605/22 Справа № 185/10333/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року                 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                        головуючого – судді Демченко Е.Л.
                         суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменка Анатолія Сергійовича в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року по справі за позовом Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, товариства з обмеженою відповідальністю “Сегеста”, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки, - 

в с т а н о в и л а:

       У грудні 2021 року керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі — ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області), товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» (далі - ТОВ «Сегеста»), та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки.
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 позовну заяву керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради залишено без руху. 
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2022 року позовну заяву керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.ч.3,6 ст.185 ЦПК України. 
       В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2022 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що аналіз норм чинного законодавства України та Закону України “Про прокуратуру” дозволяє дійти висновку, що жодним законодавчим актом не передбачено надання суду доказів направлення та отримання повідомлення суб`єкта владних повноважень на представництво прокурором інтересів держави в суді, як і не передбачено дотримання прокурором часового проміжку між повідомленням уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави органу про представництво інтересів держави та вжиттям прокурором заходів представницького характеру. Вказує, що при винесенні оскаржуаної ухвали судом не надано оцінки тривалості обізнаності Вербківської сільської ради про порушення інтересів держави, оскільки право власності Вербківської територіальної громади на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, проте жодних заходів, спрямованих на захист та відновлення порушеного права Вербківською сільською радою вжито не було. Вказує, що окрім іншого про обізнаність сільської ради про порушення їх прав, остання дізналася з досудового розслідування, яке здійснювалося СВ Павлоградським РВП ГУНП в Дніпропетровській області за №42021042120000049 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.239-1 КК України. Повідомлення про представництво їх інтересів було направлено на користь сільської ради ще 05 листопада 2021 року, в той же час остання самостійна до суду не звернулася, у зв`язку з чим відповідний позов було подано саме прокуратурою. Крім того, самою Вербківською сільською радою було надано лист в якому остання проти представництва її інтересів не заперечує. Вказує, що підписана секретарем сільської ради Шаховою Є.Д., яка на час її підписання виконувала обов`язки голови, заява, в якій остання не заперечувала проти представництва інтересів сільської ради прокуратурою. Крім того, надання чи ненадання відповідної згоди жодним чином не впливає на можливість прокуратури звернутися із дійсним позовом у разі відсутності належного реагування на повідомлення про порушення прав самою сільською радою. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.
       Так, за положеннями ст.ст.55,124 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України - якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
       Як передбачено ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
       Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.
       З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 позовну заяву керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради залишено без руху як таку, що подана з порушеннями, а саме відсутність належних доказів на підтвердження відправлення та отримання Вербківською сільською радою повідомлення про їх звернення  до суду з позовом про захист інтересів держави в особі  Вербківської сільської ради. 
       03 березня 2022 року на виконання ухвали позивачем було надано заяву про усунення недоліків, до якої долучено відповідь Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про те, що вони не заперечують та не оскаржують дій щодо їх представництва Павлоградською окружною прокуратурою Дніпропетровської області. 
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2022 року позовну заяву керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України. 
       Повертаючи позовну заяву як неподану суд зазначив, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконані, недоліки позовної заяви у строк встановлений судом не усунені. Зокрема, зазначено, що відповідь Вербківської сільської ради від 05 листопада 2021 року №1925 та лист Вербківської сільської ради №2091 від 06 грудня 2021 року підписані неповноважною особою, тому не можуть бути доказом дотримання прокурором порядку повідомлення позивача Вербківської сільської ради про звернення до суду, передбаченого частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру». 
       Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
       Положення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
       Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
       Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
       Верховний Суд зазначає, що системне тлумачення положень частин 3-5 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
       Водночас тлумачення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.
       При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
       Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
       У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
       "Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
       "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
       "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
       Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
       Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманими від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
       Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
       Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 56, 185 Цивільного процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.
       При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.
       Колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки:
       "Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
       Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
       Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
       Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".
       Ураховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що прокурор на виконання положень частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", зобов`язаний попередньо, до подання позову до суду, звернутися до органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Вербківської сільської ради з повідомленням про порушення закону. Вербківська сільська рада натомість повинна була розглянути таке звернення і вжити заходів щодо захисту інтересів держави, та лише у випадку невжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаного органу або невмотивованої відмови вжити такі заходи це вважалося би достатнім аргументом для підтвердження бездіяльності цього органу, та давало би підстави прокурору для звернення із позовом до суду в інтересах держави.
       В той же час, не тільки безпосереднє повідомлення про порушення закону може бути беззаперечним доказом обізнаності Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про порушення інтересів держави, ігнорування якої б свідчило про вчинення ними бездіяльності.
       Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи 05 листопада 2021 року Павлоградською окружною прокуратурою Дніпропетровської області на ім`я Вербківської сільської ради було складено повідомлення в порядку ч.4 ст.23 Закону України “Про прокуратуру”, в якому зазначалося, що дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, фізичних осіб та ТОВ “Сегеста” порушують інтереси держави та Вербківської сільської ради, та є такими, що спрямовані на незаконне заволодіння майном (земельними ділянками площею 84 га) державної власності, розкриваючи, докладно, в чому конкретно полягає порушення, і з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави, керуючись статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомив про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
       Вирішуючи питання, чи було дотримано прокурором порядку, встановленого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та чи було надано позивачу розумного строку для самостійного звернення за захистом порушеного права, Верховний Суд також звертається до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі 914/1577/19 під час вирішення аналогічного питання. У наведеній постанові зазначено, що: "суд, встановлюючи підстави представництва прокурора, повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази, щодо обставин, які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.
       Зокрема, такі документи (незалежно від їх назви) можуть бути спрямовані на:
       - отримання інформації з метою встановлення наявності або відсутності порушення інтересів держави у випадку виявлення прокурором ознак такого порушення на підставі абзацу четвертого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру";
       - інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення інтересів держави та отримання інформації щодо обізнаності такого органу про вказане порушення та вжиття або невжиття відповідних заходів;
       - отримання від відповідного органу інформації (матеріалів та копій) необхідних для здійснення представництва в суді.
       При цьому, якщо в процесі такої оцінки буде встановлено, що листування було спрямовано на отримання документів та/або інформації щодо можливого порушення і пов`язано саме зі з`ясуванням факту наявності або відсутності порушення, то обов`язковим є подальше інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення та надання відповідному органу можливості відреагувати протягом розумного строку на повідомлення при поданні відповідного позову прокурором, що відповідає змісту приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", усталеній практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду. Водночас, якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва передбачені абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом".
       Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що секретарем сільської ради Шаховою Є. на ім`я Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області надано відповідь, в якій засвідчено факт отримання повідомлення прокуратури від 05 листопада 2021 року. Окрім цього, зазначила, від імені сільської ради, що не заперечують та не оскаржують дії щодо представництва інтересів держави в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Павлоградською окружною прокуратурою.
       Таким чином, наявні у справі докази свідчать про те, що прокурором було дотримано порядок, встановлений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та було надано позивачу розумний строк для самостійного звернення за захистом порушеного права, відповіддю секретаря Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Шаховою Є. підтверджено як факт отримання повідомлення, яка на момент звернення прокуратури з дійсним позовом самостійно дії щодо відновлення порушення порушених прав держави не здійснила, та навпаки наділив прокуратуру повноваження на звернення до суду самостійно, тому у прокурора наявні підстави для представництва інтересів держави в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в цьому випадку. 
       Крім того, колегія суддів зауважує, що про факт порушення прав держави та, зокрема, Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, останній було відомо з моменту здійснення СВ Павлоградським РВП ГУНП в Дніпропетровській області досудового розслідування за №42021042120000049 у зв`язку із вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.364, ч.2 ст.239-1 КК України, зважаючи на те, що в серпні 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року у виконавчому комітеті Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області проводився тимчасовий доступ до речей та документів. З ухвали слідчого судді, яка надавалася на ознайомлення уповноваженій особі сільської ради можливо було встановити обставини розслідуваних правопорушень та усвідомити можливість порушення прав сільської ради, зокрема на земельні ділянки. Тобто з цього часу, остання мала можливість дізнатися про порушення власних прав та здійснити у зв`язку з їх поновлення певні дії, які так зроблено і не було.
       Викладеним спростовуються висновки суду першої інстанції про недотримання прокурором порядку, встановленого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру". 
       З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу є незаконною.
       Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду погоджується з ними та приймає їх до уваги, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги підтверджують, що судом допущено порушення вимог процесуального права.
       За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України.
       Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області Кузьменка Анатолія Сергійовича в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради задовольнити.

       Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року скасувати і справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.