ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 803/1103/17
адміністративне провадження № К/9901/52062/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,  
розглянув у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Тревел» до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2017 (суддя - Денисюк Р.С.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 у справі №803/1103/17 (876/11253/17) (головуючий суддя - Сеник Р.П., судді: Обрізко І.М., Попок Я.С.).  

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль Тревел» (далі - Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Тревел») звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) від 26.01.2017 № 0005632200, від 09.09.2016 № 0003771401 та № 0003781401.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 26.01.2017 №0005632200. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДФС у Волинській області оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2017, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що саме платником податків не подано належного економічного обґрунтування щодо систематичної реалізації ПММ за заниженою ціною, у зв`язку з чим операції, які мають завідомо збитковий характер не породжують юридичних наслідків у податковому обліку платника податків.  

Позивач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, контролюючим органом в період з 16.08.2016 по 22.08.2016 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Стиль Тревел» з питань, що становлять предмет заперечення до акту планової виїзної перевірки з дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 від 22.07.2016 № 282/1401/32450937.

За результатами проведеної перевірки відповідач, зокрема, дійшов висновку про порушення ТОВ «Стиль Тревел»:

підпунктів 14.1.13, 14.1.36, 14.1.202, 14.1.179, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, статті 185, пункту 187.1. статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» , Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» , в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 596892,00 грн. та завищено залишок від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду березень 2016 року в сумі                 127369,00 грн.;

пунктів 1, 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» , в результаті чого не забезпечено роздрукування на РРО відповідного розрахункового документа та без видачі особі, яка отримує або повертає товар (покупцю) розрахункового документа встановленої форми на повну суму проведеної операції на загальну суму 133163,50 грн.;

пунктів 2.2, 2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, в результаті чого не оприбутковано в КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО готівкові кошти в сумі 86598,76 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки, ГУ ДФС у Волинській області 26.01.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення №0005632200, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 844777,50 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями - 563185,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 281592,50 грн. та 09.09.2017 прийнято податкові повідомлення-рішення № 0003771401, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 432993,80 грн. та № 0003781401, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1,00 грн.

Як встановлено судами та слідує з акту перевірки, згідно даних бухгалтерського обліку товарів за період з 01.01.2015 по 31.03.2016 собівартість реалізованих товарів в магазинах на АЗС становить 2079968,45 грн.; собівартість реалізованих послуг (екваринг) - 2354,43 грн. та собівартість реалізованих товарів (ПММ) - 8057629,48 грн.

В свою чергу, дохід від реалізації товарів в магазинах на АЗС та товарів (ПММ) за вказаний період складає відповідно 2075886,00 грн. та 6993080,01 грн.

За даними регістрів бухгалтерського обліку та первинних документів, контролюючим органом зроблено висновок про те, що ТОВ «Стиль Тревел» в період з 01.01.2015 по 31.03.2016 здійснено реалізацію ТМЦ (ПММ, товари в магазинах на АЗС) за цінами, нижчими за витрати понесені на придбання таких ТМЦ (підприємством отримано збиток) на загальну суму 3452767,00 грн., в тому числі: за 2015 рік в сумі                              2755818,00 грн. та за І квартал 2016 року в сумі 696949,00 грн.

Зважаючи на те, що 100 відсотків виручки від реалізації товарів асортименті та ПММ надходило в готівковій та безготівковій формі із застосуванням РРО (за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 сума склала - 176259072,00 грн.) та враховуючи значні об`єми чекової документації за перевіряємий період, яка велася поденно в розрізі кожного касового апарату проведено вибіркові перевірки продажу ПММ в розрізі номенклатури товарів (видів ПММ), яким зафіксоване наступне. Так, наприклад ціна придбання палива марки «Мустанг 92» за 1 л в січні 2016 року становила 20,02 грн.(з ПДВ, АП), тоді як ціна реалізації даного товару становить 19,99 грн. за 1 л. Аналогічно ціна придбання палива марки «Мустанг 92» за 1 л у вересні 2015 року становила   20,65 грн., тоді як ціна реалізації даного товару становить 20,49 грн. за 1 л.

Відповідно до абзацу 2 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно пункту 190.1. статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 1 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» , затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 не включаються до первісної вартості запасів, а належать до витрат того періоду, в якому вони були здійснені (встановлені): понаднормові втрати і нестачі запасів; фінансові витрати (за винятком фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати»); витрати на збут; загальногосподарські та інші подібні витрати, які безпосередньо не пов`язані з придбанням і доставкою запасів та приведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях.

Крім того, згідно з підпунктами 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як встановлено судами, позивачем підтверджено факт реалізації ПММ та ТМЦ в магазинах на АЗС покупцям, про що було надано на момент проведення перевірки оборотно-сальдові відомості рахунку 703 «Доходи від реалізації робіт та послуг» та аналіз 79 рахунку «Фінансові результати». Виручка від реалізації ПММ та ТМЦ в магазинах на АЗС акумулювалася на рахунку 703 «Доходи від реалізації робіт та послуг». 

Наведене свідчить, що безоплатно товарів позивач не реалізовував, і в свою чергу вказує на помилковість висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки. Крім того, будь-яких документів на підтвердження своїх тверджень, відповідачем не надано.
Відповідачем не ставилось під сумнів реальність господарських операцій з реалізації продукції. Будь-яких доказів того, що вказані операції не були обумовлені економічною причиною (діловою метою), тобто не спрямованими на отримання доходу, суду не надано.
Таким чином, висновки контролюючого органу про безоплатність передачі покупцям ТМЦ ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Крім того, реалізація ТМЦ, ПММ за цінами, які є меншими від ціни їх придбання, за умови реальності таких операцій та досягнення ділової мети не може бути підставою для збільшення податковим органом бази оподаткування за такими операціями та для нарахування грошового зобов`язання з ПДВ.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову є правильними та підлягає залишенню без змін.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 у справі №803/1103/17 (876/11253/17) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова   І.Я.Олендер