Єдиний унікальний номер 754/3013/21
Апеляційне провадження № 33/824/2028/2022

 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
____________________________________________________________________
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
28 липня 2022року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року, прийняту відносно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу в АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ 251403, ОСОБА_1 22.02.2021 року об 11 год. 10 хв., працюючи адміністратором в аптеці «АНЦ» по вул.Лаврухіна, 3 в м. Києві, порушила правила карантину, а саме при вході до аптеки був відсутній антисептик та тимчасові маркування щодо дотримання дистанції. Цим ОСОБА_1 порушила вимоги постанови Кабінету Міністрів України №1236 чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 ч.1 КУпАП.
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів догорів громадян (17 000 грн.) та стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 454, 00 грн.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року скасувати та закрити провадження у справі. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови та зазначає, що на її адресу від Деснянського районного суду міста Києва жодних процесуальних документів та повісток не надходило. Апелянт зазначає, що про оскаржувану постанову вона дізналася лише 05.04.2022 року - коли отримала поштою постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2022 року. Дослідивши матеріали справи, апеляційним  судом була встановлена відсутність доказів отримання апелянтом як повістки про виклик до суду, так і копії оскаржуваної постанови. За таких умов строк на апеляційне оскарження було пропущено з поважних причин, відтак є обґрунтовані підстави для його поновлення.
Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції з огляду на наступне:
У відповідності до положень ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Хоча суд апеляційної інстанції й не обмежений доводами апеляційної скарги, однак лише у випадку, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Аналіз диспозиції та санкції  ч. 1 ст. 44-3 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись з врахуванням процедури кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду. Враховуючи наведене, суд, розглядаючи справи на засадах безсторонності та неупередженості, приходить до висновку щодо відсутності повноважень витребовування додаткових доказів за власною ініціативою. Зважаючи на викладене, розгляд справи має бути здійснений лише за тими матеріалами, які містяться у справі.
Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто. Хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень (Suominen v. Finland (Суомінен проти Фінляндії), § 36).
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення серед іншого, має бути зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. 
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ 251403, співробітником поліції було зазначено, що ОСОБА_1 було порушила постанову Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, без зазначення конкретного пункту, підпункту цієї постанови, тощо
Диспозицією ст.. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. 
Зазначена норма закону є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст. 
В даному випадку, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ 251403 ОСОБА_1   інкриміновано порушення постанови КМ України №1236 від 09.12.2022 року без зазначення відповідних положень вказаного закону. 
Відповідно до положень Глави 19 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого особа піддається певним заходам примусу. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, викликає у особи необхідність здійснення свого захисту у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення у ньому повинна викладатись сутність правопорушення, поставленого особі у вину, яка повинна відповідати диспозиції відповідної статті (частини статті) КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Ухвалюючи оскаржувану постанову та притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції посилався на порушення нею вже конкретних норм постанови КМ України №1236 від 09.12.2022 року, однак такі норми не були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із таким судовим рішенням, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не було вказано, який саме пункт чи підпункт вказаної постанови порушила апелянт, відтак не було сформульовано обвинувачення особи, яка притягується до відповідальності. При цьому суд позбавлений можливості самостійно встановлювати факти порушення особою тих пунктів та правил закону (постанови), які фактично йому не були інкриміновані. 
За таких обставин постанова суду першої  інстанції не може вважатися законною і обґрунтовано, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 рокупро притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

 

Суддя                                                                                                             С.О. Журба