ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/723/22 Справа № 175/535/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, - 

ВСТАНОВИЛА:
       У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кам`янське Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі (а.с. 2-8), який в подальшому уточнив (а.с. 114-120). 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 976396 є власником земельної ділянки площею 6,5600 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території колишнього КСП «Дзержинець» Дніпропетровського району Дніпропетровської області Степової сільської ради, земельна ділянка № НОМЕР_1 згідно схеми поділу земель КСП «Дзержинець», на полі № 21, кадастровий номер 1221487200:04:019:0015.
05 серпня 2014 року між позивачем та TOB «СПГ «Дзержинець» було укладено Договір оренди земельної ділянки № 310-Д, відповідно до якого позивачем відповідачу передано в оренду земельну ділянку площею 6,5600 га рілля, з кадастровим номером 1221487200:04:019:0015 строком на десять років, а відповідач зобов`язався сплачувати йому орендну плату у розмірі 7 154,40 грн, щорічно. Цим договором передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% від грошової вартості орендної плати за кожний день прострочення. 
Вказаний Договір зареєстрований у реєстраційній службі Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено запис у державному реєстрі земель від 16.09.2015 року. 
22 листопада 2017 року змінилася назва підприємства з TOB «СПГ «Дзержинець» на ТОВ «Кам`янське Агро», у зв`язку з чим, ТОВ «Кам`янське Агро»є правонаступником всіх прав та обов`язків TOB «СПГ «Дзержинець». Ідентифікаційний код юридичної особи залишився без змін.
Згідно п. 4.3. Договору, орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року.
Відповідно до п. 9.4.3. Договору, Орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі, згідно умов цього Договору, сплачувати орендну плату. Проте, відповідач свої зобов`язання щодо сплати орендної плати належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість з орендної плати за 2018-2020 р.р., яка з урахуванням індексації нормативно грошової оцінки та відрахуванням суми податку з доходів фізичних осіб становить 26 379,81 грн та пені у розмірі 37 538,45 грн, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися із вказаним позовом.
       На підставі викладеного, просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки №310-Д від 05.08.2014р., укладений з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» (правонаступником якого є ТОВ «Кам`янське Агро»); стягнути з ТОВ «Кам`янське Агро» 26 379,81 грн заборгованість за договором оренди земельної ділянки №310-Д від 05.08.2014 року та пеню у розмірі 37 538,45 грн, а всього стягнути 63 918,26 грн, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 рокупозовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
       Розірвано Договір оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014 р., укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» (правонаступником якого є ТОВ «Кам`янське Агро».
Стягнуто з ТОВ «Кам`янське Агро» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26 379,81 грн за договором оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014 року, та заборгованість із пені у загальному розмірі 37 538,45 грн, а всього стягнуто 63 918,26 грн.
Стягнуто з ТОВ «Кам`янське Агро» на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 грн (а.с. 188-190).
       Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ «Кам`янське Агро» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 194-200).
       Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення зробив невірний висновок щодо фактичного розміру заборгованості по орендній платі, яка підлягає виплаті позивачу за період з 2018-2020 р.р., оскільки не врахував різницю в сумі розрахованої належної до виплати позивачу орендної плати у розмірі 160,85 грн, яка є сумою загальнообов`язкового платежу військового збору, належного до перерахування до бюджету держави відповідачем в статусі податкового агента по договору оренди землі та який вже перераховано відповідачем до державного бюджету за 2018, 2019, 2020 р.р.
Також, судом першої інстанції при обчислені та нарахуванні пені не врахував, що вона є об`єктом оподаткування фізичної особи — резидента та на податкового агента покладається обов`язок перерахування до бюджету обов`язкових загальнодержавних платежів та зборів, однак, судом проігноровано такі зобов`язання відповідача при вирішенні питання про стягнення пені.
Крім того, судом не було враховано, що з 01.08.2020 року припинилось тривалість порушення з боку відповідача у зв`язку з чим припинилась відповідальність відповідача по сплаті пені за розрахунковий період по 20.03.2021р., оскільки позивач навмисно ухилився від отримання призначених до виплати коштів з орендної плати отримавши 01.08.2021 року лист від відповідача про запрошення на отримання орендної плати. Аналогічне запрошення повторно направлялось позивачу та отримано останнім 29.01.2021р. 
Ухвалюючи рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки суд першої інстанції посилався на ст. 32 ЗУ “Про оренду землі”, врахував, що у зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем своїх обов`язків зі сплати орендної плати у позивача виникла заборгованість перед КП КМР “Тепломережа” за теплопостачання у розмірі 28 604,44 грн, а також встановив, що відповідачем порушені межові знаки земельної ділянки належної позивачу. Проте, заборгованість позивача перед КП КМР “Тепломережа” не є підставою для розірвання договору оренди землі в розумінні ст. ст. 24, 25, 32 ЗУ “Про оренду землі”. Питання щодо порушення межових знаків земельної ділянки судом взагалі не досліджувалось та вказаний факт не підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, положення ЗУ “Про оренду землі” не містять вимоги щодо систематичного порушення умов договору в частині несплати орендної плати.
Тому, наведені в рішенні суду аргументи, якими керувався суд як підставою для розірвання спірного договору, не є належними та допустимими в розумінні Закону.
        ОСОБА_1 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду — змінити, виходячи з наступного. 
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 976396 є власником земельної ділянки, площею 6,5600 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території колишнього КСП «Дзержинець», Степової сільської ради, Дніпровського району, Дніпропетровської області, земельна ділянка № НОМЕР_1 , згідно схеми поділу земель КСП «Дзержинець», на полі №21, кадастровий номер: 1221487200:04:019:0015 (а.с. 12-18, 22, 23, 24-25, 26, 33).
05.08.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та TOB «СПГ «Дзержинець» було укладено Договір оренди земельної ділянки № 310-Д, відповідно до якого позивачем відповідачу передано в оренду, земельну ділянку, площею 6,5600 га рілля, з кадастровим номером: 1221487200:04:019:0015 строком на десять років. Вказаний Договір зареєстрований у реєстраційній службі Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про що зроблено запис у Державному реєстрі земель від 16.09.2015 року (а.с. 12-18, 24-25).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22 листопада 2017 року змінилася назва підприємства з TOB «СПГ «Дзержинець» на Товариство з обмеженою відповідальністю  «Кам`янське Агро». Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро»є правонаступником всіх прав та обов`язків TOB «СПГ «Дзержинець». Ідентифікаційний код юридичної особи залишився без змін (а.с. 34-39). 
Також встановлено, що відповідно до умов п. 2.5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 143 088,00 грн (сто сорок три тисячі вісімдесят вісім гривень 00 коп).
Згідно з п. 4.1. Договору, орендна плата вноситься Орендарем Орендодавцю або його представнику за довіреністю у грошовій, натуральної або відробіткової формах за вибором Орендодавця про що зазначається у Протоколі погодження порядку, розміру та умов сплати орендної плати (Додаток № 1), в розмірі 7 154,40 грн (сім тисяч сто п`ятдесят чотири гривні 40 коп) (а.с. 12-18, 20).
Відповідно до п. 4.2. Договору, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням щорічної індексацій грошової вартості земельної ділянки, що складає 5% від грошової вартості земельної ділянки.
Таким чином, між позивачем та відповідачем склалися договірні зобов`язання з приводу оренди землі та як встановлено судом, ОСОБА_1 свої договірні зобов`язання виконав у повному обсязі, передавши відповідачу земельну ділянку згідно акту прийому-передачі земельної ділянки згідно договору оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014 року (а.с. 19).
Згідно до п. 4.3. Договору, орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року.
Із п. 4.8 договору оренди слідує, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3% від грошової вартості орендної плати за кожний день прострочення платежу. 
Згідно п. 4.9. Договору, із суми орендної плати Орендар вираховує суму податку з доходів фізичних осіб відповідно до чинного законодавства України. 
Відповідно до п. 9.4.3. Договору, Орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі, згідно умов цього Договору, сплачувати орендну плату.
Проте, станом на теперішній час відповідач свої зобов`язання щодо сплати орендної плати належним чином не виконує та на день подання уточненої позовної заяви заборгованість з орендної плати за 2018 рік, з урахуванням індексації нормативно-грошової оцінки, становить 10 723,50 грн (десять тисяч сімсот двадцять три гривні 50 коп). 
Розмір заборгованості за 2018 рік складає 10 723,50 грн — 1930,23 грн (податок 18%) = 8 793,27 грн.
Заборгованість з орендної плати за 2019 рік, з урахуванням індексації нормативно-грошової оцінки, становить 10 723,50 грн (десять тисяч сімсот двадцять три гривні 50 коп). 
Розмір заборгованості за 2019 рік складає 10 723,50 грн - 1930,23 грн = 8 793,27 грн.
Заборгованість з орендної плати за 2020 рік, з урахуванням індексації нормативно-грошової оцінки, становить 10 723,50 грн (десять тисяч сімсот двадцять три гривні 50 коп). 
Розмір заборгованості за 2020 рік складає 10 723,50 грн - 1930,23 грн = 8 793,27 грн.
А також заборгованість по пені у загальному розмірі 37 538,45 грн.
В силу п. 13.3. Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання, в тому числі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Пунктами 14.1 і 14.2 Договору оренди встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.
Вирішуючи питання по суті суд першої інстанції виходив з того, що позивачем наведено достатньо обґрунтувань та доказів щодо систематичного невиконання відповідачем покладених на нього Договором зобов`язання по своєчасній сплаті ОСОБА_1 , як орендодавцю, орендної плати, чим порушено істотні умови Договору оренди землі, що є беззаперечною підставою для його розірвання та стягнення заборгованості з орендної плати разом із штрафними санкціями, у зв`язку з чим дійшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 з урахуванням уточнень в повному обсязі.
Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
За положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014 року у розмірі 26 379,81 грн суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення умов договору систематично свої зобов`язання по виплаті орендної плати не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість із виплати орендної плати за 2018 рік з урахуванням проіндексованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки у сумі 8793,27 грн, за 2019 рік у сумі 8 793,27 грн, за 2020 рік у сумі 8 793,27 грн, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що наявність заборгованості з орендної плати є підставою для стягнення заборгованості, але не погоджується з сумою стягнення, яку визначив суд, погоджуючись з розрахунком наданим позивачем.
При ухвалені судового рішення судом не враховано, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
З огляду на вимоги 77-80, 89, 264 ЦПК України, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Колегія суддів не погоджується з розрахунком здійсненим позивачем, оскільки останнім не враховано збори, які підлягають сплаті при виплаті орендної плати, а саме: суму загальнообов`язкового платежу - військового збору у сумі 160,85 грн, належного до перерахування до бюджету держави відповідачем в статусі податкового агента по договору оренди землі та який вже перераховано відповідачем до державного бюджету за 2018, 2019, 2020 р.р. 
З наявних матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що суд взагалі здійснював оцінку розрахунку наданого позивачем, а лише послався на нього, а також судом взагалі не було надано будь-якої оцінки доводам та контррозрахунку відповідача.
Перевіркою правильності розрахунку суми заборгованості за договором оренди встановлено наступне.
Згідно з п. 4.1. Договору, орендна плата вноситься Орендарем Орендодавцю або його представнику за довіреністю у грошовій, натуральної або відробіткової формах за вибором Орендодавця про що зазначається у Протоколі погодження порядку, розміру та умов сплати орендної плати (Додаток № 1), в розмірі 7 154,40 грн (сім тисяч сто п`ятдесят чотири гривні 40 коп) (а.с. 12-18, 20).
Відповідно до п. 4.2. Договору, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням щорічної індексацій грошової вартості земельної ділянки, що складає 5% від грошової вартості земельної ділянки.
Відповідно до умов п. 2.5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 143 088,00 грн (сто сорок три тисячі вісімдесят вісім гривень 00 коп).
Згідно п. 4.9. Договору, із суми орендної плати Орендар вираховує суму податку з доходів фізичних осіб відповідно до чинного законодавства України. 
Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, тобто будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.
Підпунктами 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Особливості оподаткування доходів від надання нерухомості в оренду регламентується пунктом 170.1 статті 170 ПК України, відповідно до підпункту 170.1.1 якого податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.
Доходи, від надання в оренду (суборенду) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою 18 відсотків.
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого відповідно до підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 ПК України, тобто, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування) у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 ПК України. Ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.
Відповідно до статті 163 ПК України, об`єктом обкладення податком на доходи фізичних осіб є, зокрема, загальний річний оподатковуваний дохід, тобто будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що для того, аби утримати з доходу (орендної плати) ПДФО та ВЗ обов`язковою умовою є нарахування (виплата, надання) такого доходу.
Згідно з п.п. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 цього Кодексу, зокрема податкові агенти для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
Таким чином, ТОВ «Кам`янське Агро», яке виплачує доходи фізичній особі (орендна плата за договором оренди земельної ділянки), є податковим агентом щодо таких доходів.
Відповідно до п.п. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною п.п. 1.3 цього пункту (1,5%).
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 Податкового кодексу.
Орендна плата є доходом орендодавця. Такий дохід оприбутковується шляхом сплати орендодавцем (фізичною особою) до державного бюджету податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18% і військового збору за ставкою 1,5%. Оприбуткування доходу орендодавця (нарахування, утримання та перерахування до бюджету) здійснюється його податковим агентом орендарем.
Отже, орендна плата вноситься орендодавцю (фізичній особі) після утримання з неї податку на доходи фізичних осіб і військового збору.
Отже, ТОВ «Кам`янське Агро» для забезпечення виконання ним обов`язку податкового агента щодо виплачених фізичній особі доходів у вигляді орендної плати зобов`язаний своєчасно та повністю нарахувати, утримати та сплатити (перерахувати) до бюджету податок з доходу фізичних осіб військовий збір з доходу, що виплачується на користь платника та оподатковується під час такої виплати за її рахунок. Також він має подати у строки, встановлені Податковим кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок (форма № 1ДФ) до контролюючого органу за місцем свого розташування.
Відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості з орендної плати за період з 2018 — 2020 р.р., проте, відповідач не погоджується з фактичним загальним розміром такої заборгованості, оскільки судом при наведенні розрахунку не враховано різницю в сумі розрахованої належної до виплати позивачу орендної плати у сумі 160,85 грн, яка є сумою загальнообов`язкового платежу військового збору, належного до перерахування до бюджету держави відповідачем в статусі податкового агента по договору оренди землі та який вже перераховано відповідачем до державного бюджету за 2018, 2019, 2020 р.р.
Згідно Бухгалтерської довідки № 135 від 08.05.2020 року ОСОБА_1 згідно договору оренди землі № 310-Д від 05.08.2014 року, 31.12.2018 року нарахована орендна плата за землю за 2018 рік в розмірі 10 723,50 грн, з суми орендної плати за землю утримано податок з доходів фізичних осіб (18%) в розмірі — 1 930,23 грн та утримано військовий збір (1,5%) в розмірі — 160,85 грн. 31.01.2019 року перерахований до державного бюджету податок з доходів фізичних осіб в розмірі — 1 930,23 грн (платіжне доручення № 141 від 31.01.2019р.) та військовий збір в розмірі — 160,85 грн (платіжне доручення № 142 від 31.01.2019р.) (а.с. 55, 57, 59, 130-145).
Згідно Бухгалтерської довідки № 136 від 08.05.2020 року ОСОБА_1 згідно договору оренди землі № 310-Д від 05.08.2014 року, 31.12.2019 року нарахована орендна плата за землю за 2019 рік в розмірі 10 723,50 грн, з суми орендної плати за землю утримано податок з доходів фізичних осіб (18%) в розмірі — 1 930,23 грн та утримано військовий збір (1,5%) в розмірі — 160,85 грн. 27.12.2019 року перерахований до державного бюджету податок з доходів фізичних осіб в розмірі — 1 930,23 грн (платіжне доручення № 899 від 27.12.2019р.) та військовий збір в розмірі — 160,85 грн (платіжне доручення № 896 від 27.12.2019р.) (а.с. 56, 58, 60, 146-153).
Згідно Бухгалтерської довідки № 45/1 від 01.04.2021 року ОСОБА_1 згідно договору оренди землі № 310-Д від 05.08.2014 року, 31.12.2020 року нарахована орендна плата за землю за 2020 рік в розмірі 10 723,50 грн, з суми орендної плати за землю утримано податок з доходів фізичних осіб (18%) в розмірі — 1 930,23 грн та утримано військовий збір (1,5%) в розмірі — 160,85 грн. 29.01.2021 року перерахований до державного бюджету податок з доходів фізичних осіб в розмірі — 1 930,23 грн (платіжне доручення № 1735 від 29.01.2021р.) та військовий збір в розмірі — 160,85 грн (платіжне доручення № 1734 від 29.01.2021р.) (а.с. 125, 128, 129, 154-157). 
З розрахунків позивача наведених в уточненій позовній заяві видно, що позивачем при здійснені розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014 року не враховано різницю в сумі розрахованої належної до виплати позивачу орендної плати у розмірі 160,85 грн, яка є сумою загальнообов`язкового платежу військового збору, належного до перерахування до бюджету держави відповідачем в статусі податкового агента по договору оренди землі та який вже перераховано відповідачем до державного бюджету за 2018, 2019, 2020 р.р. (а.с. 114-121).
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не сприяв фактичному встановленню обставин та не перевірив обставини на які посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень на позовну заяву, зокрема в розрахунку заборгованості орендної плати з урахуванням зборів на загальну суму 482,55 грн (за 2018-2020 р.р.) (а.с. 53-54, 90-92, 123-124) у зв`язку з чим дійшов до помилкових висновків при визначені фактичного розміру орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Таким чином, з урахуванням вимог спірного договору оренди, розмір орендної плати, який підлягає виплаті та отриманню орендатором підлягає зменшенню на розмір військового збору, який вже перераховано відповідачем до державного бюджету, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду в цій частині позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі шляхом зменшення розміру заборгованості по орендній платі за договором оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 26 379,81 грн до 25 897,26 грн (32 170,50 грн (загальний розмір нарахованої орендної плати за період з 2018 — 2020 р.р.) - 5 790,69 грн (загальний розмір податку 18% за період з 2018 — 2020 р.р.) - 482,55 грн (загальний розмір військового збору за період з 2018 — 2020 р.р.) = 25 897,26 грн). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням утримання податку та військового збору, які вже перераховані відповідачем до державного бюджету.
Звертаючись до суду з позовом, позивач окрім суми заборгованості також просить стягнути пеню.
Згідно до п. 4.3. Договору, орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року.
Із п. 4.8 договору оренди слідує, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3% від грошової вартості орендної плати за кожний день прострочення платежу. 
Відповідно до п. 9.4.3. Договору, Орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі, згідно умов цього Договору, сплачувати орендну плату.
Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 37 538,45 грн суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення умов договору систематично свої зобов`язання по виплаті орендної плати не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість із виплати орендної плати, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення пені у розмірі 37 538,45 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що невнесення орендної плати у строки, визначені договором згідно п. 4.8 Договору, є підставою для стягнення пені, але не погоджується з сумою стягнення, яку визначив суд, погоджуючись з розрахунком наданим позивачем.
З наявних матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що суд взагалі здійснював оцінку розрахунку пені наданого позивачем, а лише послався на нього, а також судом взагалі не було надано будь-якої оцінки доводам відповідача щодо позовних вимог про стягнення пені.
Перевіркою правильності розрахунку суми пені за договором оренди встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Таким чином, невиплата орендної плати тягне за собою стягнення з орендаря на користь орендодавця пені.
Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо стягнення пені у розмірі 37 538,45 грн виходив з наступного розрахунку наведеного позивачем в уточненій позовній заяві:
1. 8 793,27 грн (орендна плата за 2018 рік); 01.01.2019р. - 20.03.2021р. (період прострочення); 809 (кількість днів прострочення); 0,3 % (розмір пені); 21 341,26 грн (розмір заборгованості по пені);
2. 8 793,27 грн (орендна плата за 2019 рік); 01.01.2020р. - 20.03.2021р. (період прострочення); 444 (кількість днів прострочення); 0,3 % (розмір пені); 11 712,63 грн (розмір заборгованості по пені);
3. 8 793,27 грн (орендна плата за 2020 рік); 01.01.2021р. - 20.03.2021р. (період прострочення); 170 (кількість днів прострочення); 0,3 % (розмір пені); 4 484,56 грн (розмір заборгованості по пені);
Разом з цим, слід зауважити наступне.
У поданій уточненій позовній заяві при розрахунку пені у вихідних даних позивачем визначається періоди прострочення виконання зобов`язання по Договору:
- з 01.01.2019р. - 20.03.2021р. (за 2018 рік);
- з 01.01.2020р. - 20.03.2021р. (за 2019 рік);
- з 01.01.2021р. - 20.03.2021р. (за 2020 рік).
Проте, як видно з матеріалів справи, 23.07.2020 року за вих. № 285 відповідачем направлено на адресу позивача лист-запрошення на отримання орендної плати за 2019 рік (а.с. 93), який було отримано позивачем 01.08.2020 року (а.с. 94) та 13.01.2021 року за вих. №2 направлено повторне лист-запрошення на отримання орендної плати за 2018, 2019 та 2020 р.р. (а.с. 126), який було отримано позивачем 29.01.2021 року (а.с. 127). 
Однак, позивачем не здійснено дій для отримання орендної плати за період 2018 — 2020 р.р. Позивачем не спростовано вказані обставини, а також не зазначено поважні причини за яких він не вчинив дії після отримання ним 01.08.2020 року та 29.01.2021 листів-запрошень від відповідача для отримання орендної плати за період 2018 — 2020 р.р. 
Стаття 525 ЦК України містить положення, згідно яких не допускається одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов. Ця норма примушує не тільки боржника, а й кредитора дотримуватись умов зобов`язання, “пов`язує” зобов`язанням обидві сторони. Це є цілком обґрунтованим, оскільки боржник, не менше ніж кредитор, має бути заінтересований у виконанні зобов`язання. Ці правила повністю відповідають одному з головних принципів цивільного права — юридичної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор — прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 532 ЦК України).
Аналіз вказаних вище норм матеріального права, а також фактичних обставин справи підтверджених наявними в матеріалах справи доказами дає підстави для висновку, що позивач ухилився від вчинення з 01.08.2020 року будь-яких дій для їх отримання призначених для виплати коштів згідно отриманого листа-запрошення відповідача за 2019 рік та з 29.01.2021 року щодо отримання призначених для виплати коштів згідно отриманого листа-запрошення відповідача за 2018, 2019 та 2020 р.р., що в свою чергу свідчить про відсутність подальшої тривалості порушення з боку відповідача та є підставою для припинення відповідальності відповідача по сплаті пені у зв`язку з відсутністю підстав для її нарахування у період з 29.01.2021 року по 20.03.2021 року за 2018 рік; з 01.08.2020 року по 20.03.2021 року за 2018 рік та з 29.01.2021 року по 20.03.2021 року за 2020 рік.
Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку, що при розрахунку пені слід визначити наступні періоди прострочення виконання зобов`язання по Договору: 
- з 01.01.2019р. - 29.01.2021р. (за 2018 рік);
- з 01.01.2020р. - 01.08.2020р. (за 2019 рік);
- з 01.01.2021р. - 29.01.2021р. (за 2020 рік).
Таким чином, кількість днів прострочення складає:
- 760 днів за 2018 рік;
- 213 днів за 2019 рік;
- 29 днів за 2020 рік.
Розрахунок пені колегія суддів здійснює за формулою: сума боргу помножена на ставку пені (%), помножена на кількість днів прострочення та поділена на 100%.
За період з 01.01.2019р. - 29.01.2021р. розмір пені становить 19 681,92 грн (8 632,42 грн (орендна плата за 2018 рік) х 0,3% (розмір пені) х 760 (кількість днів прострочення) / 100% = 19 681,92 грн). 
За період з 01.01.2020р. - 01.08.2020р. розмір пені становить 5 516,12 грн (8 632,42 грн (орендна плата за 2019 рік) х 0,3% (розмір пені) х 213 (кількість днів прострочення) / 100% = 5 516,12 грн).
За період з 01.01.2021р. - 29.01.2021р. розмір пені становить 751,02 грн (8 632,42 грн (орендна плата за 2020 рік) х 0,3% (розмір пені) х 29 (кількість днів прострочення) / 100% = 751,02 грн).
Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає сплаті за неналежне виконання зобов`язань становить 29 949,06 грн (19 681,92 грн + 5 516,12 грн + 751,02 грн =29 949,06 грн).
Разом з цим, колегія суддів враховує, що згідно з п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування фізичної особи — резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається, зокрема, дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної шкоди), крім сум, що за рішенням суду спрямовується на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю (п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).
Вказане також підтверджується Листом ДФС від 14.04.2017 року № 8030/6/99-99-13-02-03-15 (а.с. 61).
Тобто, враховуючи вказане, при обчисленні та нарахуванні пені, яка є об`єктом оподаткування фізичної особи — резидента на Податкового агента також покладається обов`язок перерахування до бюджету обов`язкових загальнодержавних платежів та зборів.
За таких обставин, вказана сума пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без урахування утримання податку та військового збору, які повинен нараховувати та сплачувати податковий агент (відповідач у справі) при виконанні відповідного судового рішення.
Суд першої інстанції неправильно визначив розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні.
Разом з тим, згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.
Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір пені, а також те, що відповідачем вчинялись заходи щодо виконання зобов`язання шляхом направлення позивачу листів-запрошень для отримання заборгованості по орендній платі, а також те, ще позивачем здійснювались дії щодо ухилення від отримання коштів, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені з 29 949,06 грн до 25 897,26 грн, який відповідає розміру самої заборгованості, забезпечивши баланс інтересів сторін.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині позовних вимог про стягнення пені та враховуючи все вищевикладене загальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 25 897,26 грн.
Що стосується висновків суду про розірвання договору оренди земельної ділянки, то колегія суддів погоджується з його висновками, оскільки судовим розглядом встановлено систематичне неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань.
Частинами першою-четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії).
Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Водночас у пункті “д” частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
При цьому, неналежне виконання умов договору, а саме виконання обов`язків по сплаті орендної плати з порушенням стоків сплати також є порушення умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те чи виплачена у подальшому заборгованість , оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тлумачення пункту “д” частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 25/306/20.
Як вбачається з матеріалів справи, письмовими заявами від 18.02.2019 року (вхідний № 28), від 09.12.2019 року (вхідний № 273) та від 09.01.2020 року (вхідний №1) ОСОБА_1 було повідомлено відповідача про намір розірвати договір оренди в односторонньому порядку, внаслідок систематичного невиконання ними своїх обов`язків зі сплати орендної плати (а.с. 27-29).
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем не заперечується факт несвоєчасної оплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014 року за період з 2018 — 2020 р.р. і станом на час перегляду справи у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по орендній платі за період з 2018-2020 р.р. з урахуванням сплачених відповідачем податків та зборів, яка складає 25 897,26 грн.
Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.
Установивши, що відповідач ТОВ «Кам`янське Агро» не виконувало істотної умови укладеного між сторонами договору оренди та систематично не сплачувало орендодавцю передбачену договором суму орендної плати, а саме: за 2018 — 2020 р.р. орендна плата не сплачена ОСОБА_1 і лише у липні 2020 року відповідачем було направлено позивачу лис-запрошення для отримання орендної плати за 2019 рік та в січні 2021 році для отримання орендної плати за 2018, 2019, 2020 роки, тобто не своєчасно, отже відповідно до положень ст. 651 ЦК України, ст. 141 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для його розірвання, оскільки носить системний характер та наявні істотні порушення умов договору.
Посилання ТОВ «Кам`янське Агро» про те, що положення ЗУ “Про оренду землі” не містять вимоги щодо систематичного порушення умов договору в частині несплати орендної плати є безпідставними враховуючи все вищевикладене.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували несплату орендної плати за 2018, 2019, 2020 роки. Крім того, сам факт несплати орендної плати у строки визначені договором за вказаний період відповідачем не заперечувалось.
Аналізуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розірвання договору оренди, оскільки сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, а тому той факт, що відповідач відповідач направляв позивачу лист-запрошення для отримання заборгованості по орендній платі за 2018 — 2020 р.р. з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди. Неналежне виконання умов договору, а саме: невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Посилання ТОВ «Кам`янське Агро», що позивач ухилявся від отримання орендної плати до 01.08.2020 року (отримання позивачем першого листа-запрошення для отримання орендної плати), належними та допустимими доказами не підтверджено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для зміни чи скасування судового рішення.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ «Кам`янське Агро» та наявності підстав для зміни судового рішення в частині розміру заборгованості та розміру пені, а в іншій частині залишенню без змін.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що рішення суду підлягає зміні, колегія суддів відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України здійснює перерозподіл судового збору.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частинами першою-другою цієї статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Звертаючись до суду першої інстанції з позовними вимогами, які в подальшому було уточнено позивач пред`явив вимоги майнового характеру на загальну суму 63 918,26 грн.
При зверненні позивача з позовом останнім сплачено судовий збір у розмірі 857,70 грн (а.с. 1) в той час, як згідно ставок судового збору визначених станом на 01.01.2020 року позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а також те, що рішення суду змінено в частині стягнення заборгованості по орендній платі та пені, рішення суду підлягає і зміні в частині стягнутого розміру судового збору з ТОВ «Кам`янське Агро» на ОСОБА_1 зменшивши цей розмір з 840,80 грн до 681,30 грн.
За наслідками розгляду апеляційної скарги позовні вимоги майнового характеру задоволено на загальну суму 12 123,74 грн (26 379,81 грн (стягнута сума заборгованості по орендній платі судом першої інстанції — 25 897,26 грн сума заборгованості по орендній платі, яка підлягає стягненню за результатами апеляційного перегляду справи) = 482,55 грн (різниця), а також, 37 538,45 грн (стягнута сума пені судом першої інстанції — 25 897,26 грн сума пені, яка підлягає стягненню за результатами апеляційного перегляду справи) = 11 641,19 грн (різниця), що складає 18,97% задоволених вимог апеляційної скарги ТОВ «Кам`янське Агро».
ТОВ «Кам`янське Агро» при звернені з апеляційною скаргою було сплачено судовий збір у розмірі 2 522,40 грн.
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга задоволена частково з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кам`янське Агро» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 478,50 грн.        
       Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро» - задовольнити частково.
          Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року змінити в частині розміру заборгованості по орендній платі за договором оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014р. стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її зі 26 379,81 грн до 25 897,26 грн з урахуванням перерахованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро» до державного бюджету податку та військового збору.
       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року змінити в частині розміру заборгованості пені за договором оренди земельної ділянки № 310-Д від 05.08.2014р. стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її зі 37 538,45 грн до 25 897,26 грн без урахування утримання податку та військового збору, які повинен нараховувати та сплачувати податковий агент (Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро») при виконанні вказаного судового рішення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року змінити в частині стягнутого розміру судового збору з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро» на користь ОСОБА_1 зменшивши цей розмір з 840,80 грн до 681,30 грн.
       В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року - залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське Агро» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 478,50 грн.  
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

       Головуючий                                                                   В.С. Городнича

       Судді:                                                                  О.В. Лаченкова
                                                                        М.Ю. Петешенкова