ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року	Львів	Справа № 163/2926/21 пров. № А/857/7035/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Юрченко М.М.,
представника позивача                                            Шишути Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення     Любомльського районного суду Волинської області   від 06 квітня 2022 року     у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці     про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Чишій С.С., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Любомль, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0763/20500/21 від 01 грудня 2021 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 грудня 2021 року відповідачем ухвалено постанову в справі про порушення митних правил № 0763/20500/21, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн. Вказує, що цією постановою його визнано винним у перевищенні більше ніж на 20 днів передбаченого ст. 95 МК України строку доставки до Волинської митниці, ввезеного 26 серпня 2021 року товару – автомобіля «NISSAN PATHFINDER», що було виявлено 22 листопада 2021 року. Зазначає, що при ухваленні постанови відповідачем не було взято до уваги ту обставину, що транспортний засіб – вантажний автомобіль «IVECO» НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перевозив автомобіль «NISSAN PATHFINDER», не зміг вчасно, до 05 вересня 2021 року, прибути на митницю призначення з огляду на поломку та перебування в ремонті, про що відповідача було належно повідомлено та подано заяву про продовження терміну доставки товару. Вважає, що відповідач необгрунтовано відхилив його докази про перебування транспортного засобу в ремонті (довідку з СТО та акт приймання-виконання робіт), мотивувавши тим, що на його думку, вони не відповідають вимогам, які встановлені для таких документів, а також тим, що вони неповні.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області     від 06 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду протоколу, винесення постанови і накладення на позивача адміністративного стягнення суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Позивачем не надано передбачених законодавчими приписами документів, які у встановленому порядку підтверджували б факт аварії, що унеможливлювала виконання ним взятого перед Одеською митницею зобов`язання.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що при ухваленні рішення про визнання особи винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.470 МК України та чи підлягає особа відповідальності, слід встановити чи підтвердила особа факт настання (ненастання) аварії (в розумінні Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму № 657), яка спричинила до перевищення встановленого строку доставки. Вказує, що саме для цього ним подавалась довідка від ФОП ОСОБА_2 та акт приймання-передачі, які підтвердили настання у транспортного засобу НОМЕР_1 /АС0190/ХО аварійного стану. Звертає увагу на те, що правильність та належність (відповідність вимогам Правил № 615) оформлення договірних документів стосується лише сторін договірного зобов`язання і не може стосуватись органів митної служби, які не вправі ревізувати суть взаємовідносин сторін у цивільно-правових відносинах.
В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.
Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 22 листопада 2021 року на митному посту «Доманове» Волинської митниці з товарно-супровідними документами (інвойс № 35368831, CMR серії А № 30123) на виїзді з України в Республіку Білорусь зупинено автомобіль «IVECO» НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перевозив в режимі транзиту як товар автомобіль «NISSAN», номер кузова НОМЕР_3 , від компанії-продавця «CARLUX AUTO SALES Inc.» (США) в адресу покупця ОСОБА_3 (Вірменія) (а.с.32-34).
Цей транспортний засіб поміщено під митний контроль на Одеській митниці, а водій перевізника ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_1 взяв зобов`язання доставити автомобіль на митний пост «Доманове» Волинської митниці до 05 вересня 2021 року на підставі митної декларації типу ТР80АА № UA500230/2021/203215 від 26 серпня 2021 року.
31 серпня 2021 від ОСОБА_1 до Волинської митниці надійшла заява про продовження терміну доставлення товарів, що переміщувались транспортним засобом з номерними знаками НОМЕР_1 /AC0190ХО за митними деклараціями типу ТР80АА № UA500230/2021/203215 від 26 серпня 2021 року та № UA500030/2021/216320 від 21 серпня 2021 року через його поломку (а.с.29).
03 вересня 2021 року митним органом повідомлено позивача про відсутність підстав для продовження терміну доставки товарів за вказаними митними деклараціями у зв`язку із неподанням документів, підтверджуючих обставини непереборної сили, виданими відповідними органами (а.с.29 (зворот) – 30).
Під час митного контролю на митному посту «Доманове» 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 надав довідку ФОП ОСОБА_2 про перебування автомобіля «IVECO» НОМЕР_1 /AC0190ХО, на сервісній станції з 29 серпня 2021 року в несправному стані та акт здачі-приймання робіт на суму 1500 гривень (а.с.31).
22 листопада 2021 року старшим державним інспектором ВМО № 4  м.п. Доманове Волинської митниці Новік І.В. складено щодо ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил № 0763/20500/21 за порушення ч. 4 ст. 470 МК України. В протоколі зазначено вищенаведені обставини; вказано що не надано документів, необхідних для підтвердження факту настання аварії чи дії обставин непереборної сили, перелік яких затверджено п. 7 розділу V Правил  надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 615; зроблено висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 470 МК України за ознакою перевищення встановленого ст. 95 МК України строку доставки товару (транспортного засобу) більше ніж на 20 діб (а.с.25-26).
01 грудня 2021 року начальник Волинської митниці ДФС Гузь А.І. виніс постанову в справі про порушення митних правил № 0763/20500/21, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с.5-8).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до     ст. 90 Митного кодексу України     (далі – МК України) транзит – це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 93 МК України встановлено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.
Статтею 95 МК України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема , для автомобільного транспорту – 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 95, ч. 8 ст. 102 МК України до строку транзитного перевезення не включається повна втрата товарів, транспортних засобів внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Згідно з ч. 1, 2     ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.
У разі порушення зобов`язання про транзит через митну територію України транспортних засобів особистого користування, за винятком випадків, коли таке порушення сталося внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами, внесена грошова застава використовується в порядку, визначеному статтею 313 цього Кодексу.     
Відповідно до ч. 4     ст. 470 МК України перевищення встановленого     ст. 95 цього Кодексу     строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на двадцять діб, а так само втрата цих товарів, чи видача їх без дозволу митного органу - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 ст. 522 МК України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені     статтями 468,     469,     частинами першою - п`ятою     статті 470,     статтями 474,     475,     477-480,     частинами першою - п`ятою     статті 481,     статтею 485     цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.
Згідно з ч. 1     ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до     статті 522 цього Кодексу     розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями     469,     477 - 481,     485     цього     Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
Колегія суддів  звертає увагу на те, що невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, (5-денного строку у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці), є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ввіз в митному режимі транзиту автомобіль «NISSAN», номер кузова НОМЕР_3 , і мав доставити  його з Одеської митниці на митний пост «Доманове» Волинської митниці до 05 вересня 2021 року. Станом на час складання протоколу про порушення митних правил позивач перевищив встановлений ст. 95 МК України строк транзиту, більш ніж на 20 діб.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що основним аргументом невивезення автомобіля «NISSAN», номер кузова НОМЕР_3 , у визначені ст. 95 МК України строки, позивач вказує перебування на ремонті з 29 серпня 2021 року по 19 листопада 2021 року автомобіля «IVECO» НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перевозив в режимі транзиту як товар автомобіль «NISSAN», номер кузова НОМЕР_3 .
Колегія суддів вважає такі доводи  необгрунтованими з огляду на наступне.
Частиною 1     ст. 192 МК України передбачено, що, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1ст. 460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених  частиною третьою статті     469, статтею     470,     частиною третьою статті     478,  статтею  481 цього     Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Отже, лише внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, особа може бути звільнена від відповідальності за порушення митних правил передбачених, зокрема і ч. 4  ст. 470 Митного кодексу України.
Наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012    року     № 657 затверджено Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 02 жовтня 2012 року  за № 1669/21981 (далі – Порядок № 657).
Згідно з  п. 1 розділу VIII «Підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили» Порядку № 657, положення цього розділу застосовуються у випадках, коли     Кодексом     або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили.
У п. 2 розділу VIII Порядку № 657 наведено визначення термінів, зокрема: аварія – небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;
документальне підтвердження – надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;
обставини непереборної сили – надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;
факт аварії чи дії обставин непереборної сили – часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.
Пунктом 3 розділу VIII Порядку № 657 передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Відповідно до п. 5 розділу VIII Порядку № 657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
З системного аналізу вищенаведених норм, колегія суддів приходить до висновку, що сама по собі заява позивача від 31 серпня 2021 року щодо продовження терміну доставлення до митного органу призначення товарів, які переміщуються вантажним автомобілем «IVECO» НОМЕР_1 / НОМЕР_2 в режимі транзит по причині поломки транспортного засобу, не може розцінюватися як доказ, який підтверджує факт аварії чи дії обставин непереборної сили, у ході провадження по справі про порушення митних правил.
Крім цього, доказів того, що ремонт цього автомобіля мав місце саме внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, в розумінні п. 2, 3, 5 розділу VIII Порядку № 657, позивачем не надано. До вказаної заяви не долучено жодних підтверджуючих документів, а при прийнятті даної  заяви відповідачем констатовано факт відсутності Довідки СТО (а.с.29).
Таким чином, заява позивача про продовження терміну доставлення товару до митного органу призначення не є належним доказом у справі, оскільки не містить відомостей, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Із матеріалів справи слідує, що під час митного контролю на митному посту «Доманове» 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 надав довідку ФОП ОСОБА_2 про перебування автомобіля «IVECO» НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , на сервісній станції з 29 серпня 2021 року в несправному стані та акт здачі-приймання робіт на суму 1500 гривень (а.с.31).
Колегія суддів суд звертає увагу на те, що зміст вказаних доказів щодо ремонту транспортного засобу не містить інформації про те, що ремонт транспортного засобу був вимушеним чи зумовлений наслідком аварії або дії обставин непереборної сили, тобто надані позивачем докази не є належними та достатніми для засвідчення несправності автомобіля, що могла перешкодити його вивезенню за межі митної території України в строки, визначені законодавством.
Така поломка автомобіля не є в розумінні норм МК України аварією чи дією обставин непереборної сили, з чим законодавець пов`язує обставини звільнення від відповідальності за порушення митних правил.
Вихід із ладу транспортного засобу та його подальший ремонт не можуть бути прирівняні до аварії або обставин непереборної сили, оскільки обов`язковою ознакою обставин непереборної сили є надзвичайність та невідворотність, а аварії – небезпечна подія техногенного характеру.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ФОП ОСОБА_2 не є суб`єктом, який наділений правом видавати відповідні документи, що підтверджують наявність аварії чи обставин непереборної сили, в розумінні п. 3, 5 розділу VIII Порядку № 657.
Крім того, з акту № б/н здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 11 листопада 2021 року неможливо ідентифікувати транспортний засіб, на якому були проведені відповідні ремонтні роботи.
Посилання скаржника на те,  що довідка від ФОП ОСОБА_2 та акт приймання-передачі підтверджують настання у транспортного засобу НОМЕР_1 /АС0190/ХО аварійного стану є безпідставними, оскільки поняття «аварійний стан транспортного засобу» та «аварія» не є тотожними за змістом, аварійний стан транспортного засобу не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення митних правил передбачених, зокрема і ч. 4     ст. 470 Митного кодексу України.
Перебування автомобіля «IVECO» НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , що перевозив в режимі транзиту як товар автомобіль «NISSAN», номер кузова НОМЕР_3 , в ремонті, на переконання суду апеляційної інстанції, не було спричинене аварією, дією обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, тому положення ч. 1 ст. 460 МК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 перевищив встановлений     ст. 95 МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває в митному режимі «транзит», тому в діях позивача є     склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4     ст. 470 МК України, а, отже, оскаржувана постанова винесена на підставі та в межах повноважень наданих митному органу, у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому є законною. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області     від 06 квітня 2022 року     у справі № 163/2926/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін