Номер провадження: 33/813/638/22
Номер справи місцевого суду: 496/562/22 
Головуючий у першій інстанції Буран В. М. 
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 496/562/22
Номер провадження: 33/813/638/22
Одеський апеляційний суд у складі:
- головуючого судді - Заїкіна А.П.,
- за участю секретаря судового засідання – Рибачук О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Горобець Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 164 КУпАП,
встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі – 17 000 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі – 496,20 грн. в дохід держави.
Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 19.01.2022 року о 00 годин 37 хвилині ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу, ТТН 65858, без державної реєстрації суб`єкта господарювання, чим порушив ч. 1 ст. 164 КУпАП.
На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол від 19.01.2022 року № 0002751 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Горобець С.О., діючий від імені ОСОБА_1 , зазначає, що оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням діючого законодавства. Судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено матеріали справи. Посилається на те, що: 1) ОСОБА_1 не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП оскільки останній не є суб`єктом господарювання; 2) вищевказані дії ОСОБА_1 не місять ознак систематичності; 3) матеріали справи не містять достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 ; 4) судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки місцевий суд розглянув справу за відсутності останнього, не врахувавши його знаходження на військовій службі.
Посилаючись на такі доводи, адвокат Горобець С.О., діючий від імені ОСОБА_1 , просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.
Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Мотивуючи винуватість, суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення та підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, що підтверджується відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення № 0002751 від 19.01.2022 року (а. с. 4), актом № 0069879 від 19.01.2022 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, де визначено найменування вантажу (соя), а також маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дороги (а. с. 5), довідкою № 005794 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.01.2022 року (а. с. 6).
Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Відтак, диспозиція зазначеної статті містить три окремих форми вчинення даного адміністративного правопорушення, які, в тому числі, можуть бути пов`язані між собою, а саме:
- провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності;
- провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії;
- провадження господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Об`єктом вказаного правопорушення є - суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. В свою чергу, під визначенням господарської діяльності, розуміється будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.
Частиною 2 статті 3 Господарського кодексу України визначено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.
Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Таким чином, поняття «підприємницька діяльність» («підприємництво») є складовою ширшого за обсягом поняття «господарська діяльність». З метою визначення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, необхідно встановити всі характеризуючи ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є - самостійність, ініціативність та систематичність.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Тобто, суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення, в залежності від його об`єктивної сторони, можуть бути, як фізичні так і юридичні особи, в тому числі й фізичні-особи підприємці.
Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП оскільки останній не є суб`єктом господарювання.
Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи достатніх доказів щодо винуватості ОСОБА_1 спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає. Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується зокрема наявним в матеріалах справи договором від 17.01.2022 року про надання транспортних послуг фізичною особою (а. с. 27 – 28).
Так, зі змісту договору від 17.01.2022 року про надання транспортних послуг фізичною особою вбачається наявність ознак здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності, а саме – надання одноразових (тобто систематичних) послуг (п. 1.1), надання послуг з метою отримання прибутку, оскільки за надання послуги встановлена плата (п. 3). Договір укладено 17.01.2022 року та діє до 20.01.2022 року, що має ознаки тривалості (систематичності) у здійсненні ним діяльності, та провадиться ОСОБА_1 безпосередньо самостійно і на власний ризик, так як це визначено договором.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності в матеріалах справи акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання транспортних послуг від 19 січня 2022 року, є неспроможними, з огляду на наступне.
Так, згідно акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання транспортних послуг від 19 січня 2022 року виконавцем - Ткачом О.А., за завданням замовника - ОСОБА_2 надано останньому одноразову транспортну послугу на підставі п. 1.1. договору від 17.01.2022 року про надання транспортних послуг фізичною особою, а саме - одноразове перевезення вантажу сої вагою - 30 940 кг. (а. с. 51).
Вказаний письмовий доказ є підтвердженням здійснення господарської діяльності апелянтом 19 січня 2022 року. 
Між тим, із відомостей вказаного акту апеляційний суд не вбачає за можливе дійти до висновку щодо відсутності протиправної діяльності апелянтом зокрема 17 січня 2022 року, 18 січня 2022 року, 20 січня 2022 року, тощо.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_1 на захист, є неспроможними, оскільки апелянту було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, допущено апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції, а отже не було позбавлено можливості щодо реалізації його прав щодо участі у розгляді справи, а зокрема права на захист.
Дотримання правил, які конкретизовано процесуальним законом щодо апеляційного оскарження рішення місцевого загального суду, не повинно мати зайвий формалізм, а саме спровокувати ситуації умисного ухилення від адміністративної відповідальності за скоєння беззаперечного адміністративного правопорушення.
Разом з тим, з наявних матеріалів справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 винен у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення, а отже підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевказані висновки суду першої інстанції.
Таким чином, вищевказані доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі не підлягають задоволенню. 
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1  було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст.164 КУпАП.
Вбачаючи вищевикладене доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Отже, апеляційна скарга є безпідставною, а тому вона не підлягає задоволенню.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1  у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Горобець Сергія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , – залишити без задоволення. 

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 08 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 164 КУпАП – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду:                                         А. П. Заїкін