ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/570/22	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 33/817/403/22 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 р. cуддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду за участю захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , - адвоката Дзьоби О. Б. апеляційну скаргу на постанову Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 07 липня 2022 р., якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , такого, що не працює, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
                                                  В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 липня 2022 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.
Не погодившись з оскаржуваною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вважає, що постанова місцевого суду щодо нього винесена безпідставно, упереджено, з порушенням норм чинного законодавства.
Апелянт зазначає, що обставини справи, викладені у протоколі, не відповідають дійсності, протокол є неналежним доказом у цій справі, оскільки не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. 
Так, після вручення останньому копії протоколу в оригіналі даного протоколу були зроблені виправлення, зокрема, така обставина, як дата вчинення правопорушення: з «23» січня 2022 р. на «22».
Про дані виправлення, внесені до протоколу, йому стало відомо при ознайомленні з матеріалами справи. Зазначає, що у нього збереглась копія протоколу, де відсутні такі виправлення, з якого чітко проглядається цифра «23», а не «22».
Крім цього, апелянт помітив, що перша сторінка його письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи, була перероблена, тобто його підписи підроблені.
У зв`язку з цим посилається на п. 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення адміністративних матеріалів в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 №1376, згідно якого не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також усунення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
Апелянт переконаний, що у випадку виявлення розбіжностей між протоколом, наданим поліцейськими, та протоколом, наданим особою, що притягується до адміністративної відповідальності, такий протокол не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки при його складанні не були дотриманні вимоги ст. 254 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевим судом не дотримано вимог ст. ст. 278, 280 КУпАП, а саме під час провадження у справі про адміністративне правопорушення суд не з`ясував, зокрема, чи правильно складено протокол.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката Дзьобу О. Б., який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами тощо.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю..
Дослідивши під час апеляційного розгляду матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст. ст. 245, 280 КУпАП повно, всебічно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови 22 січня 2022 року о 20 год. 05 хв. ОСОБА_1 на а/д села Малі Заліщики керував транспортним засобом Шевроле Авео, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження освідування у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5.Правил дорожнього руху України.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме дійшов висновку, що останній керував транспортним засобом керував транспортним засобом Шевроле Авео, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння.
При цьому суд першої інстанції керувався наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 23.01.22 серії ДПР18 №497185, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , показаннями технічного засобу, що має функцію відеозапису.
З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
Зокрема, доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки після вручення останньому копії протоколу в оригіналі даного протоколу були зроблені виправлення, є слушними.
Так Кодексом України про адміністративне правопорушення визначено форму і передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що приймається в конкретній адміністративній справі.
Відповідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Відповідно до п. п. 2.2. Наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 № 3/02-15 «Про порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» в протоколі про адміністративне правопорушення не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, щодо якої він складений.
Пунктом 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
Вказані вимоги закону також узгоджуються з правовою позицією, викладеною в рішенні Європейського суду з прав людини «Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії», де зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. 
Відповідно до ст. 279 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення оголошується протокол про адміністративне правопорушення та досліджуються докази.
З наведених норм слідує, що у випадку виявлених розбіжностей між протоколом, наданим поліцейським, та протоколом, наданим особою, що притягується до адміністративної відповідальності, такий протокол не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки при його складанні не були дотриманні вимоги ст. 254 КУпАП та порушені законні права особи на захист.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
Таким чином, всі дописані відомості в протоколі поліцейським після його підписання записані в незаконний спосіб.
Як вірно зазначено в апеляційній скарзі, працівником поліції до протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були внесені виправлення у фабулі, а саме була виправлена дата вчинення правопорушення з “23” на “22” січня 2022 р. після підписання і вручення його копії останньому.
Дані обставини підтверджуються долученою копією протоколу серії ДПР18 №497185 від 23 січня 2022 р., який міститься в матеріалах справи (а. с. 15).
Виправлення, які допущені під час внесення записів до протоколу, до його підписання особою, стосовно якої його складено, повинні бути чітко посадовою особою виправлені та належним чином застережені (проставлена печатка та підпис посадової особи).
Проте, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , в ньому відсутні належним чином засвідчені відомості щодо внесених виправлень у ньому уповноваженою особою.
При порушеному порядку притягнення до адміністративної відповідальності та порядку зібрання доказів, зокрема, порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення, справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.
Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.
Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч. 1 ст. 254 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.
Наведене дає підстави стверджувати, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №497185 від 23.01.2022 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який відповідно до ст. 251 КУпАП є доказом, складений у позапроцесуальний спосіб, а відтак не може бути допустимим доказом у справі.
Як наслідок, інші докази, на які послався суд першої інстанції, є похідними, а відтак, на переконання судді апеляційного суду, недопустимими за принципом плодів отруйного дерева (Рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України»).
Суддя апеляційного суду наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення є головним документом у справі і його важливість спіставима з обвинувальним актом у кримінальному провадженні. Неправильність складання протоколу унеможливлює постановлення судом законного й обґрунтованого рішення.
У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».
У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні у справі “Аллене де Рібемон проти Франції” від 10 лютого 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. У рішенні “Маліж проти Франції” від 23 вересня 1998 року Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення. Європейський суд з прав людини підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі “Коробов проти України” Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення “поза розумним сумнівом”.
Суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП не дотримався всебічного, повного об`єктивного з`ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності із законом, належним чином не оцінив зібрані у справі докази в їх сукупності, формально дослідив їх, що призвело до ухвалення у справі необґрунтованого та незаконного рішення.
Згідно з пунктом 2 частини 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки суддею суду апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції при визнанні останнього винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, постанова Бучацького районного суду Тернопільської області від від 07 липня 2022 р. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП України, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 липня 2022 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського
апеляційного суду Г. І. Коструба