П
ОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

 
19 липня 2022 року
м. Київ
справа № 519/945/17
провадження № 51-5659км20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
представника потерпілого – адвоката         ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 – адвоката   ОСОБА_8 на вирок Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року, яким частково скасовано вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160200000266, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кишинева Республіки Молдова, жителяАДРЕСА_1 , зареєстрованого в  АДРЕСА_2 , несудимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
1. За вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року  ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. 
 
2. Ухвалено залишити без зміни запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк до 04 жовтня 2019 року. Після набрання вироком законної сили ухвалено помістити  ОСОБА_7 для відбування покарання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня його поміщення до установи відбування покарання.
 
3. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 13 740,68 грн у рахунок відшкодування матеріальної і 150 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
4. Вирішено питання речових доказів.
 
5. Згідно з вироком ОСОБА_7 15 серпня 2017 року о 00:15 під час конфлікту, який виник у нього з раніше незнайомим ОСОБА_9 біля будинку на АДРЕСА_3 , умисно з неприязні завдав потерпілому не менше шести ударів ножем у різні частини тіла, чим заподіяв  ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
 
6. Одеський апеляційний суд 18 серпня 2020 року скасував вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, та ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі                   ст. 75 КК звільнив його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та поклав на нього передбачені ст. 76 КК обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У решті апеляційний суд залишив вирок суду першої інстанції без змін.
 
7. Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 06 квітня 2021 року скасувала вирок Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 і призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання із застосуванням ст. 75 КК не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через м`якість.
 
8. За результатами нового розгляду Одеський апеляційний суд 18 жовтня 2021 року скасував вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті апеляційний суд залишив вирок суду першої інстанції без змін.
 
Вимоги касаційної скарги та узгоджені доводи особи, яка її подала
 
9. У касаційній скарзі захисник засудженого  ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року, призначити засудженому за ч. 1 ст. 121 КК покарання із застосуванням правил               ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а в решті залишити цей вирок без зміни.  Не оспорюючи встановлених фактичних обставин кримінального провадження, захисник стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував ряду обставин, які пом`якшують покарання засудженому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення й з урахуванням особи винного давали підстави призначити йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК.  
 
10. Зокрема, на думку захисника, апеляційний суд не врахував ані висновку досудової доповіді органу пробації про середню ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, ані того, що засуджений має постійне місце проживання і роботи, де позитивно характеризується, одружений, виховує двох дітей, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, в суді просив вибачення у потерпілого і на стадії апеляційного розгляду намагався частково відшкодувати шкоду останньому.
 
11. Отже, захисник вважає, що апеляційний суд безпідставно не застосував закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню (ст. 69 КК), і призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й даним про особу засудженого, є явно несправедливим через суворість. 

Позиції учасників судового провадження
 
12. Прокурор ОСОБА_5 просила касаційну скаргу захисника засудженого – адвокатаОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 – без зміни. 
 
13. Представник потерпілого – адвокат ОСОБА_6 також просила касаційну скаргу захисника – адвокатаОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_7 – без зміни. 
 
14. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
 
Мотиви Суду
 
15. За правилами ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
16. Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
17. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
 
18. Статтею 420 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
 
19. Згідно з приписами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
 
20. Вирок суду апеляційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 420 КПК повинен відповідати загальним вимогам до вироків.
 
21. Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
 
22. Висновки апеляційного суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7                          у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
 
23. Що стосується твердження захисника про призначення ОСОБА_7 апеляційним судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, воно є безпідставним. 
 
24. Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
 
25. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом й розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке мало би бути призначене, ураховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
 
26. Згідно з приписами ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину,                         і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. 
 
27. За правилами ст. 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
 
28. Виходячи зі змісту положень ст. 65 КК, а також роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
 
29. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного                          в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
 
30. Апеляційний суд розглянув кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора і представника потерпілого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_10 . Скаржники, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та правильності кваліфікації злочинних дій засудженого, просили апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням до ОСОБА_7 закону, який не підлягав застосуванню (ст. 69 КК), що призвело до призначення винуватому покарання, яке за своїм видом і розміром не відповідає тяжкості вчиненого та його особі внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк          5 років. Апеляційний суд  дійшов висновку, що зазначені доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора і представника потерпілого, підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 із застосуванням правил ст. 69 КК покарання – скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині. 
 
31. Також предметом дослідження апеляційного суду були доводи, наведені                                     в апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_9 – адвоката                 ОСОБА_10 , про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди. Суд апеляційної інстанції визнав зазначені доводи безпідставними і в цій частині залишив вирок місцевого суду без змін.
 
32. Як видно з матеріалів кримінального провадження, під час призначення покарання ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК, а також принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
 
33. Так, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані про його особу, обставину, яка пом`якшувала покарання, і відсутність обставин, які б його обтяжували. 
 
34. Зокрема, апеляційний суд урахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, працевлаштований, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох дітей і визнав свою вину.
 
35. Водночас апеляційний суд узяв до уваги обставини заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому, його поведінку до і після вчинення злочину, а саме те, що він, завдавши потерпілому численних ударів ножем у життєво важливі органи, жодних заходів з надання йому допомоги не вжив, а втік з місця події, і не відшкодував завданої злочином шкоди, тому суд дійшов висновку, що формальне проголошення засудженим «щирого каяття» є недостатнім для визнання його обставиною, яка пом`якшує покарання, оскільки каяття має бути дієвим.
 
36. До того ж апеляційний суд взяв до уваги висновок досудової доповіді про середню ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, а також про те, що його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити потенційну небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб.
 
37. Не залишив поза увагою апеляційний суд і думки потерпілого та його представника, які категорично заперечували проти призначеного засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК.
 
38. Як правильно зазначив апеляційний суд, однієї пом`якшуючої покарання                   ОСОБА_7 обставини у виді визнання ним своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, з огляду на вимоги ст. 69 КК про необхідність наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, недостатньо для призначення йому покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК.
 
39. Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що всі вищезгадані обставини в сукупності з даними про особу винуватого дають юридичні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК.
 
40. На думку апеляційного суду, саме таке покарання за видом і розміром у достатній мірі сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових злочинів.
 
41. Правових підстав вважати обрані апеляційним судом ОСОБА_7 вид і розмір покарання  такими, що є явно несправедливими або неправильними, колегія суддів не має. 
 
42. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 374, 407, 420 КПК,                              є законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
 
43. З огляду на наведене Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу захисника засудженого – адвоката  ОСОБА_8 без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 – без зміни. 
 
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 – адвоката  ОСОБА_8 – без задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                              ОСОБА_3