П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/3945/21	
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
          
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Танасогло Т.М.,
          Шеметенко Л.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2021р. ОСОБА_1  звернулася в суд із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення за №212850006334 від 15.02.2021р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з 15.02.2021р. за вислугою років відповідно до п. "е" ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», відповідно до поданої заяви від 10.02.2021р., зарахувавши до її спеціального стажу роботи період навчання з 1.09.1988р. до 27.02.1992р. у Херсонському медичному училищі, та період роботи з 25.07.2016р. до 31.12.2019р. на посаді помічника лікаря - гігієніста Нижньосірогозького районного лабораторного відділення Горностаївського міжрайонного відділу лаборатних досліджень ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 10.02.2021р. вона звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Однак, рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області за №212850006334 від 15.02.2021р. ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії.
Позивачка вважає такі дії пенсійного органу протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду із відповідним позовом.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021р.адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 15.02.2021р. №212850006334 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до спеціального стажу період роботи з 25.07.2016р. до 31.12.2019р. на посаді помічника лікаря - гігієніста Нижньосірогозького районного лабораторного відділення Горностаївського міжрайонного відділу лаборатних досліджень ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» та період навчання у Херсонському медичному училищі з 1.09.1988р. до 27.02.1992р. та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до пункту "е" ч.1 ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням зазначених періодів, з дати звернення - 10.02.2021р..
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 606грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ України в Херсонській області.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Херсонській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Сторони були сповіщені про розгляд справи в порядку письмового провадження у встановленому законом порядку. 
Також, судова колегія зазначає, що Указом Президента України за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Верховною Радою України, з 5:30год. 24.02.2022р. по всій території України запроваджено воєнний стан. 
У зв`язку із цим, та з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи суду та розгляду справ.
З урахуванням вказаного, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Окрім того, вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 8.11.2005р. у справі Смірнов проти України, відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним фондом протиправно не враховано період роботи з 2016р. по 2019р. до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 на посаді помічника лікаря – гігієніста Нижньосірогозького районного лабораторного відділення Горностаївського міжрайонного відділу лабораторних досліджень ДУ «Херсонський лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».
Що стосується зарахування до спеціального стажу періоду навчання у Херсонському медичному училищі, то суд виходив з того, що після закінчення вказаного училища 27.02.1992р., позивачка в межах встановленого строку 3 місяці 1.04.1992р. була прийнята на роботу на посаду помічника санітарного лікаря з гігієни харчування в Нижньосірогозбкій санепідемстанції.  
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 10.02.2021р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Одночасно із вказаною заявою, 10.02.2021р.  позивачка подала окрему заяву про зарахування до спеціального стажу період навчання в Херсонському медичному училищі в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників відповідно до ст.38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту».
15.02.2021р. ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято рішення за №212850006334 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, з підстав відсутності такого права передбаченого п. "е" ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій УПФ у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.2 Закону «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (надалі - Закон №1788-ХІІ), одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст.51 Закону №1788-ХІІ).
За правилами п. "е" ст.55 Закон №1788-ХІІ в редакції, чинній до 1.04.2015р., передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 2.03.2015р., який набув чинності з 1.04.2015р. п. "е" ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24.12.2015р. до ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» 1.01.2016р. внесені зміни в п. "е" вказаної статті, який викладено в наступній редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року- не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст.54, ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 5.11.1991р. зі змінами, внесеними ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015р. №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII.
Конституційний Суд України врахував те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Позиція Конституційного Суду України полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.
Положення п. "а" ст.54, ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
Відповідно до ст.91 ЗУ «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Так, відповідно до п. "е" ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до 1.04.2015р.) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 4.11.1993р. №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Згідно оскаржуваного рішення за №212850006334 від 15.02.2021р., однією із підстав для відмови у призначенні пенсії стало те, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний пільговий стаж.
Така відсутність необхідного пільгового стажу стала наслідком неврахування до нього періоду роботи ОСОБА_1 з 25.07.2016р. по 31.12.2019р.. Підставою неврахування цього періоду роботи до пільгового стажу стало те, що установа в якій працювала позивачка у вказаний період не входить до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Уряду від 4.11.1993р. №909.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Розділом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4.11.1993р. №909 (далі – Перелік №909) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) наступних закладів охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
При цьому, за змістом примітки 3 до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1.01.1992р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно до п.1-2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно із п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
 Згідно матеріалів справи, у трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис №12 від 23.10.2015р. про прийняття позивачки на посаду помічника лікаря – гігієніста Нижньосірогозького районного лабораторного відділення Горностаївського міжрайонного відділу лаборатних досліджень ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», та запис №13 про перейменування з 25.07.2016р. ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» на ДУ «Херсонський лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», та запис №14 від 31.12.2019р. про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади помічника лікаря – гігієніста, із зазначенням підстав для внесення даних записів (відповідні накази, договори) та проставленням штампів та печаток установи, де працював позивач.
Вказане, на думку судової колегії, дає підстави для врахування даного стажу роботи до пільгового.
Між тим, в апеляційній скарзі, апелянт посилається на те, що у період з 25.07.2016р. по 31.12.2019р. ОСОБА_1 працювала в установі, що не входить до переліку, передбаченого Постановою №909.
Однак, судова колегія суддів, надаючи оцінку вказаним обставинам, зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка за формою ОК-5 №1276272483 від 11.02.2021р., згідно якої за звітний період 2016 - 2019 роки(а.с.41) зазначено відомості по спеціальному стажу ОСОБА_1 , зокрема, в період з липня 2016 року по грудень 2019 рік код підстави для обліку спецстажу - "ЗП3055Е2".
Додатком 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 1 розділу І) затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015р. №435, а саме, довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (додаток 3), передбачено, що до коду №ЗП3055Е2 відносяться працівники охорони здоров`я за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 4.11.1993р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 2016р. по 2019р. включно відноситься до спеціального стажу роботи на посаді помічника лікаря – гігієніста Нижньосірогозького районного лабораторного відділення Горностаївського міжрайонного відділу лаборатних досліджень ДУ «Херсонський лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» та повинен бути зарахований відповідачем.
Що стосується посилань апелянта на відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 1.09.1988р. до 27.09.1992р. у Херсонському медичному училищі, то судова колегія виходить з наступного.
Приписами ст.38 ЗУ «Про професійну-технічну освіту" від 10.02.1998р. №103/98-ВР встановлено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Відтак, законодавцем прямо визначено, що період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією в межах 3-х місяців з момент закінчення навчання.
В матеріалах справи наявна копія диплому серії НОМЕР_1 (а.с.12) ОСОБА_2 (після одруження – ОСОБА_1 (а.с.9)), яким встановлено, що позивачка з 1.09.1988р. навчалась у Херсонському медичному училищі за спеціальністю санітарно-фельдшерський та рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 27.02.1992 присвоєна кваліфікація санітарного фельдшера.
В подальшому, після закінчення навчання, в межах 3 місячного періоду, а саме 1.04.1992р. позивачка була прийнята за набутою професією на посаду помічника санітарного лікаря з гігієни харчування (з 1.04.2005р. згідно Класифікатора професій-помічник лікаря-гігієніста) в Нижньосіргозькій санепідемстанції (з 12.09.2007р. - Державний заклад "Нижньосірогозька районна санітарно-епідеміологічна станція"), що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Відтак, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування періоду навчання до спеціального стажу.
З огляду на вищевикладене, судова колегія зазначає, що для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст.55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» необхідний спеціальний стаж 25 років, а у ОСОБА_1 станом на момент звернення до ГУ ПФУ в Херсонській області 10.02.2021р. із заявою про призначення пенсії до спеціального стажу (24 роки 2 місяці 23 дні) ОСОБА_1 не враховано період роботи з 25.07.2016р. по 31.12.2019р. (3 роки 6 місяців), та навчання з 1.09.1988р. по 27.02.1992р. (3 роки 5 місяців 27 днів), що вказує на протиправність дій ПФУ щодо неврахування вказаних періодів при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії.   
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення.
          Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021р. – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          Т.М. Танасогло

                                                                                                    Л.П. Шеметенко