ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/8051/21 пров. № А/857/16708/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,
з участю секретаря судового засідання -     Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 23 липня 2021 року у справі № 380/8051/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Братичак У. В.,
час ухвалення рішення - 23.07.2021 року,
місце ухвалення рішення  - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - 23.07.2021 року,

                                                                 в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №930010820551 від 08 грудня 2020 року щодо зміни (зменшення) при перерахунку процентного розміру пенсії за вислугу років з 90% до 60% від місячної заробітної плати та обмеження пенсії максимальним розміром; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, без обмеження максимального розміру пенсії, на підставі довідки прокуратури Львівської області про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 20 жовтня 2020 року №21-1259, починаючи з 01 жовтня 2020 року, відповідно до вимог ч.20 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" 2014 року №1697-VII, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 23 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про проведення перерахунку за №930010820551 від 08 грудня 2020 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697 (в редакції від 14 жовтня 2014 року) на підставі довідки від 20 жовтня 2020 року №21-1259, виданої Львівською обласною прокуратурою про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з розрахунку 90% середньомісячного заробітку, починаючи з 01 жовтня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VІ обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром встановленим цим Законом не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом, в тому числі не поширюється і на не неї. Таким чином, вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на регулювання спірних правовідносин нормами ч.1 ст.2 вказаного Закону щодо обмеження пенсії та вважає, що така позиція суду суперечить і положенням ст.22, 64 Конституції України. Зазначає, що положення про встановлення тимчасового обмеження визначено Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів». Однак з п.1 та 2 Прикінцевих положень Закону №911-VІІІ вбачається, що такий набирає чинності з 01 січня 2016 року та дія положень вказаного Закону щодо визначення максимально розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються з 01 січня 2016 року. Крім того, згідно з п.1 Прикінцевих положень Закону від 06 грудня 2016 року №1774 - VІІІ вказаний Закон набирає чинності з 01 січня 2017 року. Вказує, що наведене дає підстави для висновку, що законодавець чітко визначив коло суб`єктів на яких поширюється дія норми, до якої вона не входить, так як у таких правовідносинах має місце перерахунок раніше призначеної пенсії вже непрацюючому в органах прокуратури пенсіонеру, а не призначення пенсії вперше. Таким чином, вважає, що застосування відповідачем до розміру її пенсії обмеження максимальним розміром пенсії суперечить ст.22, 64 Конституції України, а тому є протиправним.  Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позов задовольнити повністю.
Крім того, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до ч.2 та ч.15 ст.86 Закону №1697 перерахунок пенсії за вислугу років позивачу проведено у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати з обмеженням максимального розміру пенсії до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначає, що ст.86 Закону №1697 не передбачає проведення перерахунку пенсії за вислугу років із розрахунку 90% суми місячної заробітної плати. Звертає увагу, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII внесено зміни до статті 50-1 Закону України №1789, де змінено відсоток з 80 на 70, а Законом України №76-VIII змінено відсоток з 70 на 60. Таким чином, вважає, що позивачу правомірно здійснено перерахунок пенсії у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати з обмеженням максимального розміру пенсії до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів вказаних у ст.2 Закону №3668 та розмір якої перевищує максимальний розмір встановлений цим Законом поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. Звертає увагу, що положення Закону №3668 та абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697 неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування, тому при зверненні із заявою про перерахунок пенсії застосуванню підлягає законодавство, що діє на момент подання заяви про перерахунок пенсії, тому обмеження максимального розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами здійснено правомірно. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив в цій частині законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу  позивача без задоволення, а рішення суду в цій частині - без змін. 

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 03 листопада 2021 року позивач подала клопотання про зупинення провадження у справі №380/8051/21 до розгляду Конституційним Судом України конституційної скарги ОСОБА_2 щодо відповідності Контитуції України положень абз.6 ч.5 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року №3668-VІ.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі №380/8051/20 задоволено частково. Зупинено провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 23 липня 2021 року у справі № 380/8051/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії до набрання законної сили судовим рішенням у справі №580/5962/20 (№К/9901/15917/21).
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2022 року поновлено провадження у справі №380/8051/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням у справі №580/5962/20 (№К/9901/15917/21)  провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року та призначено судове засідання на 01 червня 2022 року.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у своїй апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції в частині відмовлених позовним вимог неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Разом з тим, не погодилася з доводами апеляційної скарги відповідача і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині задоволених позовних вимог, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду  в цій частині- без змін. 
Представник відповідача - Козуб О. А. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, вважає висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовним вимог неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Разом з тим, не погодилася з доводами апеляційної скарги позивача і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині відмовлених позовних вимог, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду в цій частині- без змін. 

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-ІХ від 19 вересня 2019  року завершено реформування обласних прокуратур та наказом Генерального прокурора України №414 від 08 вересня 2020 року визначено день початку їх роботи 11 вересня 2020 року, відтак оплата праці прокурорів обласних прокуратур здійснюється у відповідності до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" із вказаної дати.
У подальшому Прокуратурою Львівської області позивачу видано довідку від 20 жовтня 2020 року №21-1259 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 та ст.81 Закону України «Про прокуратуру».
27 жовтня 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії з розрахунку 90% від суми місячного заробітку без обмеження максимального розміру пенсії,  у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, до якої долучила довідку від 20 жовтня 2020 року № 21-1259, видану Прокуратурою Львівської області.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 08 грудня 2020 року надало копію рішення позивачу №930010820551 про проведення перерахунку пенсії за вислугу років, згідно з яким перерахунок здійснено у розмірі 60% заробітної плати та обмежено максимальний розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність 17690 грн.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась з позовом у суд.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто у даному випадку із розрахунку 90% складових заробітної плати, тому пенсія позивача підлягає перерахунку, виходячи із відсоткового значення станом на час призначення позивачу пенсії, а саме: у розмірі 90% грошового забезпечення. Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, то такі задоволенню не підлягають, оскільки на спірні правовідносини поширюються положення абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

Даючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спірними у цій справі є питання щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Щодо розміру відсотків, який підлягає застосуванню при перерахунку призначеної працівнику прокуратури пенсії, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформував правовий висновок про те, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, а положення частини другої статті 86 Закону України 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, то при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Такий правовий висновок викладено, зокрема у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі № 580/5238/20.
Так, статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції, чинній до 01 жовтня 2011 року було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у статтю 50-1 Закону №1789-ХІІ внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри 80 замінено цифрами 70 .
Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри 70 замінено цифрами 60 .
За змістом ч.18 цієї статті (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон №1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
З набранням чинності Законом №1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається у розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно з ч.20 цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.
Вирішуючи питання щодо визначення норм права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Враховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон №1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону №1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.
Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону №1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.
Таким чином, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом №1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону № 1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону №1697-VII.
У рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.
Колегія суддів зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20 вирішив відступити від висновку, викладеного, зокрема у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі №580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформувати правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
При цьому, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Щодо обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом ст.2 Закону №3668-VI (який набрав чинності 1 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.
При цьому, абз.1 п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Абз.2 п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI передбачає, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.
На думку колегії суддів, положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.
Закон №1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом №1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Враховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом №1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові №580/5962/20 від 21 грудня 2021 року вирішив відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі №589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформувати правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, а з 14 жовтня 2014 року - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з перерахунком пенсії позивача її розмір перевищив максимальний.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що на спірні правовідносини поширюються положення абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Крім того, аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке поле для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Наведене вище свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.
За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява № 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява № 17767/08)).
Хоча виплати соціального страхування є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.
Разом з тим, розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.
При цьому, таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення в частині задоволених позовних вимог з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення; в решті суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно і повно встановив обставини справи, тому відповідно до ст.316 КАС України рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі №380/8051/21 в частині задоволених позовних вимог скасувати та в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі №380/8051/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 03 червня 2022 року.