КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №761/42460/2021                                                                         Головуючий у І інстанції - Юзькова О.Л.
апеляційне провадження №22-ц/824/6551/2022                                   Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
14 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року 
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, - 
 
встановив:
 
ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 жовтня 2017 року за договором купівлі-продажу нею було придбане нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений будинок був придбаний під час перебування заявниці у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
Оскільки даний будинок придбаний у шлюбі, то подружжя прийшло до згоди про те, що платником податків на нерухоме майно буде ОСОБА_2 .
Звернувшись до державних реєстраторів щодо внесення змін у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно стосовно коректного відображення типу власності, а також зазначення заявниці та ОСОБА_2 у якості співвласників майна, заявниці було відмовлено.
Зважаючи, що в договорі купівлі-продажу власником житлового будинку зазначена лише заявниця, просила суд встановити факт перебування нерухомого майна, а саме жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27 жовтня 2017 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, постановлену з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що вона, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_2 , придбали у 2017 році житловий будинок. Нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу, у якому набувачем будинку значиться заявниця, а також нотаріальну згоду чоловіка заявниці, у якій він надає згоду на придбання будинку у спільну сумісну власність подружжя за спільні кошти сім`ї. Тобто, заявниця та її чоловік є співвласниками будинку. Спору ніякого не існує.
Також, заявниця разом із чоловіком укладають згоду про те, що платником податку на нерухоме майно - даний житловий будинок, який перебуває у спільній сумісній власності подружжя, є чоловік заявниці. Спору з цього приводу ніякого не існує.
Податкова служба не може прийняти те, що платником податку на будинок є чоловік заявниці, оскільки вона керується лише відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власником зазначено лише заявницю, з часткою власності 100%. Податкова служба зазначає, що якщо це сумісна власність, то необхідно внести відповідні відомості у Державний реєстр речових прав, або надати рішення суду, у якому це зазначено.
Заявниця зверталася із зазначеним питанням до Мінюсту, на що була дана відповідь, що будинок дійсно перебуває на праві спільної сумісної власності заявниці та її чоловіка, але в Державному реєстрі речових прав відобразити вид власності «спільна сумісна» немає технічної можливості.
Податкова служба керується Податковим кодексом, в якому зокрема зазначено, що відомості беруться з Державного реєстру речових прав, у який зміни внести технічно неможливо.
Єдиним варіантом є звернення до суду про встановлення факту.
Тобто, встановлення факту необхідне заявниці для захисту особистих та майнових прав.
Просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що між заявником та заінтересованою особою існує спір про право, а саме щодо права власності на нерухоме майно, який має розглядатися в порядку позовного провадження.
З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.
Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Окреме провадження відрізняється від інших видів провадження суттєвими особливостями, серед яких головним є відсутність сторін з протилежними порушеними інтересами.
Згідно вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із поданої ОСОБА_1 заяви убачається, що встановлення факту, що має юридичне значення необхідно для належного оформлення права власності на нерухоме майно, а саме житлового будинку  за адресою: АДРЕСА_1 .
Тобто, із даної заяви убачається наявність спору про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.
У відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі.
Висновки суду в оскаржуваній ухвалі відповідають вимогам закону.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 20 червня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                        К.П. Приходько

Судді                                                                           С.О. Журба 

                                                                                              Т.О. Писана