УХВАЛА

14 червня 2022 року 
м. Київ

справа № 120/8422/21-а
адміністративне провадження № К/990/14312/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі №120/8422/21-а за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив: 
визнати бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо негайного виконання рішенням Вінницького окружного адміністративного суду по справі №120/4728/20-а від 12 лютого 2021 року в частині поновлення ОСОБА_1 в Одеській обласній прокуратурі з 21 серпня 2020 року на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області або рівнозначній тій, яку він займав до звільнення та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць; 
стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №120/4728/20-а за період з 13 лютого 2021 року до дня ухвалення рішення суду з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року, позов задоволено частково:
стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі №120/4728/20-а за період з 15 лютого 2021 року до 03 серпня 2021 року в сумі: 124841,52 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального  права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного  Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування  норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам КАС України, Суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18, у постанові від 03 липня 2019 року  у справі №911/1521/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №422/456/17, а саме зазначив: « коли у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права, має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта ( якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже  якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил то саме вона і повинна розплатуватись за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливими для особи тлумаченням».
Також по тексту касаційної скарги позивач цитує уривки з постанов Верховного Суду у справах щодо застосування положень статті 236 КЗпП та фактично висловлює незгоду з частковим задоволенням його позовних вимог. 
Верховний Суд роз`яснює скаржнику, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. 
Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так само, як і визначити норму права, яку на думку скаржника, застосовано судами без врахування висновків Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України). 
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року повернуто касаційну скаргу  ОСОБА_1 у справі №120/8422/21-а у зв`язку з відсутністю підстав касаційного оскарження. 
Крім того, ухвалою від 25 травня 2022 року Верховний Суд повторно повернув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року. 
Звертаючись втретє з касаційною скаргою, позивач не навів належних обґрунтувань підстав касаційного оскарження передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що є перешкодою у відкритті касаційного провадження.
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі №120/8422/21-а за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	М.В. Білак