ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/12386/21	
(суддя Тулянцева І.В., м. Дніпро)  

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Панченко О.М., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 160/12386/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -
                                                                 ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 20 липня 2021 року звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем 17.03.2020 року податкові повідомлення-рішення: 
№0009283305 в розмірі: за податковими зобов`язаннями 131290,97 грн., за штрафними санкціями 32822,74 грн.;
- №0009293305 в розмірі: за податковими зобов`язаннями 10 940,91 грн., за штрафними санкціями 2 735,23 грн.;
- №0009273305 в розмірі: 170,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки відповідачем порушено порядок призначення та проведення перевірки, що призводить до протиправності податкових повідомлень-рішень прийнятих за результатами такої перевірки.
Крім того, погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом прощення (анулювання) боргу у розумінні пп. «д» пп.   164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України   та звільнення позивача від подальшого виконання обов`язків щодо повернення частини заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов`язання передачею відступного. Таким чином, жодних додаткових благ позивач не отримувала, оскільки у цьому випадку не мало місця прощення боргу за кредитним договором
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року  у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага є підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Таким чином відповідачем правильно  визначено суму податкового зобов`язання несплаченого позивачем, а отже оскаржені податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржила його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушенням норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає проте, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини зміни нею реєстрації місця проживання з 25.04.2017 року та незастосування у зв`язку з цим до спірних правовідносин п.42.3 ст.42 Податкового кодексу України (далі – ПК України). Податкова адреса помилково встановлена судом на підставі акта перевірки, а не на підставі облікових даних ДПС. Судом безпідставно прийнято до уваги неналежний доказ у вигляді довідки адресно-довідкового бюро ГУ ДМС УДМС України, оскільки з 04.04.2016 року повноваження з реєстрації місця проживання з 04.04.2016 року надано органам місцевого самоврядування. 
Звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах мало місце припинення зобов`язань переданням відступного, а не  прощення боргу. Надання ТОВ «Кей –Колект» повідомлення про анулювання боргу від 13.10.2016 року за вих№ 151-22474 не має правового значення. 
Посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини того, що строк позовної давності за кредитним договором сплинув 08.06.2012 року, а отже станом на 13.10.2016 року - момент прощення (анулювання) боргу строк позовної давності сплинув.
Стверджує, що у будь якому разі додаткове благо може становити 87531,88 грн, а не 730083,29 грн.          
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Посилається на те, що податковий орган надсилав позивачу документи за  його податковою адресою, тобто за адресою місця його проживання, що підтверджується довідкою ДМС України, виданою на виконання повноважень цього органу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі п.п.19-1.1.1   п.19-1 ст.19-1, п.п.20.1.4   п.20.1   ст.20, п.п.75.1.2   п.75.1   ст.75, п.п.78.1.2   п.78.1   ст.78, ст.79 Податкового Кодексу України, наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 17.01.2020 №220-п та повідомлення від 17.01.2020 №63 посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.
За результатами перевірки складено акт від 20.02.2020 №8500/04-36-33-05/ НОМЕР_1 , у висновках якого встановлено порушення позивачем:
-п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2016 рік;
-пп. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.168.2.1 п.168.2 ст.168 та з урахуванням п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165, п.167.1 ст.167, п.п.1.2, п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10   розділу XX Податкового кодексу України, а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу шляхом не декларування доходу, у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік на суму 131 290,97 грн. та військового збору на суму 10 940,91 грн.
У зв`язку з цим, 17 березня 2020 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
-№0009283305 форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплати фіз. особами за результатами річного декларування» (код платежу 11010500) у розмірі 164   113,71 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 131 290,97 грн., за штрафними санкціями 32 822,74 грн.;
-№0009293305 форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фіз. особами за результатами річного декларування» (код платежу 11011001) у розмірі 13   676,14 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 10 940,91 грн., за штрафними санкціями - 2 735,23 грн.;
-№0009273305 форми «ПС» про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплати фізичними особами за результатами річного декларування, код платежу 11010500» у розмірі 170,00 грн.
Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України тобто правомірно, а отже скасуванню не підлягають.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до підпункту   20.1.4. пункту   20.1   статті   20 Податкового Кодексу України   (далі -   ПК України   в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із приписами   статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підстави проведення документальних позапланових перевірок визначено у пункті   78.1 статті 78 ПК України.
Відповідно до пункту   78.4   статті   78 ПК України,   про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Згідно зі   статтею 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених   статтями   77   та   78   цього   Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті   75.1.2   пункту 75.1 статті 75   цього   Кодексу   документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному   статтею 42   цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Контролюючим органом направлявся позивачу запит від 13.09.2019 за вих.№2458/10/04-36-52-40 про надання інформації та її документального підтвердження у зв`язку із наявністю інформації про отримання у 4 кварталі доходу у вигляді додаткового блага (прощення (анулювання) кредитором суми боргу) від ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» на суму 1181000,37 грн.
В свою чергу, конверт з поштовим відправленням, яким позивачу був направлений вказаний запит, повернувся відправнику із зазначенням у довідці Укрпошти причини повернення: «за адресою не проживає». У зв`язку з ненаданням запитуваних ГУ ДПС у Дніпропетровській області документів, контролюючий орган набув права на проведення документальної позапланової перевірки відповідно до пп.78.1.1   та пп.78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України.
При цьому, у наказі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 17.01.2020 №220-п як підставу проведення перевірки визначено підпункт   78.1.2   пункту 78.1   статті 78 ПК України, відповідно до якого документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Вищевказаний наказ від 17.01.2020 №220-п, а також повідомлення про проведення перевірки №63 від 17.01.2020 та лист-запрошення для підписання акта перевірки відповідачем також було направлено на адресу: АДРЕСА_1 .
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі на не врахування судом першої інстанції обставин зміни позивачем реєстрації місця проживання з 25.04.2017 року та незастосування у зв`язку з цим до спірних правовідносин п.42.3 ст.42 Податкового кодексу України, а також того, що податкова адреса помилково встановлена судом на підставі акта перевірки, а не на підставі облікових даних ДПС враховуючи наступне.
Так суд першої інстанції, враховуючи положення п. 45.1 ст. 45 ПК України щодо визначення платником податків своєї податкової адреси та п.42.4 та 42.3 ст. 42 ПК України щодо наявності  у платника податків обов`язку повідомляти контролюючий орган щодо її зміни, а також умови за яких документи вважаються врученими платнику податків, а також правильно встановивши обставини справи щодо податкової адреси позивача яку зазначено в акті перевірки та правильність якої підтверджено довідкою адресно-довідкової служби за вх. 10759/1 від 26.09.2019 дійшов обґрунтованого висновку про те, що у цьому випадку перевірка проводилась відносно фізичної особи   громадянина ОСОБА_1 , а не фізичної особи-підприємця.
При цьому судом було встановлено, що позивач при зміні місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , не повідомляв про це контролюючий орган, як це передбачено п.42.4 та 42.3 ст. 42 ПК України, до облікових даних не вносились зміни щодо податкової адреси позивача, а тому, вся поштова кореспонденція правомірно направлялася контролюючим органом саме за існуючою податковою адресою визначеною платником податків та яка співпадає з адресою облікових даних платника податків, яка наявна у відповідних базах даних відповідача.
Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач згідно з положеннями   ПК України   був належним чином повідомленим про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки.
Також  слід зазначити, що передача повноважень з реєстрації місця проживання з 04.04.2016 року органам місцевого самоврядування, жодним чином не впливає на правильність довідки адресно-довідкової служби за вх. 10759/1 від 26.09.2019 та за умови наявності обов`язку у платника податків повідомляти контролюючий орган щодо зміни реєстрації місця проживання та не свідчать про неналежність такого доказу. 
Щодо доводів позивача про те, що у спірних правовідносинах мало місце припинення зобов`язань переданням відступного, а не прощення боргу. Надання ТОВ «Кей –Колект» повідомлення про анулювання боргу від 13.10.2016 року за вих№ 151-22474 не має правового значення. Суд першої інстанції залишив поза увагою обставини того, що строк позовної давності за кредитним договором сплинув 08.06.2012 року, а отже станом на 13.10.2016 року - момент прощення (анулювання) боргу строк позовної давності сплинув, слід зазначити наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи наявність наступних обставин. 
Так 04 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - банк, позикодавець) та ОСОБА_1 (далі - позичальник) був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11354721000 (далі - кредитний договір), відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 36500,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 177098,00 грн., для придбання кватири під 15% відсотків річних зі строком остаточного повернення не пізніше 03 червня 2033 року.
04 червня 2008 року між банком та позивачем був укладений Договір іпотеки №11354721000/113547300/3, відповідно до якого в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іпотеку передається нерухоме майно - квартира АДРЕСА_3 . 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, 07 травня 2009 року банк звернувся з вимогою до позичальника про дострокове погашення всієї суми кредиту, та рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 21.02.2011 у справі №2-90/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором в сумі 359557,61 гривень, з яких: заборгованість за сумою кредиту 35768 доларів США, що в еквіваленті складає 282831,88 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом 8379,77 доларів США, що в еквіваленті складає 66 262,19 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1323,26 доларів США, що в еквіваленті складає 10 463,54 гривень.
Отже посилання позивача на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини того, що строк позовної давності за кредитним договором сплинув 08.06.2012 року, а отже станом на 13.10.2016 року - момент прощення (анулювання) боргу строк позовної давності сплинув, є недоречним, оскільки суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 359 557,61 гривень визначена рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 21.02.2011 у справі №2-90/11.
12 грудня 2011 року між Банком та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов якого до нового кредитора - ТОВ «Кей-Колект» перешли всі права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором.
Також, 12 грудня 2011 року між Банком та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки (договір посвідчено 12.12.2011 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. в реєстрі за 5207- 5208), відповідно до якого банк передав своє право вимоги за договором іпотеки.
Таким чином, до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що випливають з кредитних правовідносин за договором про надання споживчого кредиту №11354721000 від 04 червня 2008 року.
13 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 (Кройс, боржник) та ТОВ «Кей-Колект» (кредитор) укладено договір про припинення зобов`язань переданням відступного №11354721000/11354723000/3/736023 від 13.10.2016, відповідно до п.1.1. якого сторони дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору №11354721000 від 04 червня 2008 року із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі Боржником Кредитору суми відступного до 13.10.2016 року включно. Станом на 11.10.2016 загальна сума заборгованості Боржника за Кредитним договором складає 53   227,00 доларів США, з яких 35   768,00 доларів США   заборгованість по основній сумі кредиту, 17   459,00 доларів США   заборгованість за процентами.
Відповідно до пункту 1.2 цього договору, відступним за даним договором є грошові кошти у гривневому еквіваленті 7500 дол.США, що за курсом продажу ПАТ «Приватбанк» долара США станом на 10.10.2016 року дорівнює 195300,00 грн. Розмір відступного у гривневому еквіваленті зобов`язаний бути переглянутий боржником пропорційно зміні курсу долара США на дату здійснення платежу. Боржник зобов`язується передати відступне кредитору у строк до 13.10.2016 року включно.
Згідно з пунктом 1.3. цього договору, відступне передається кредиторові виключно у відповідності до вимог   ст.533 Цивільного кодексу України.
У пункті 2.1. договору визначено, що з дати отримання кредитором грошових коштів у гривневому еквіваленті 7500 дол.США припиняються зобов`язання, які визначені кредитним договором, кредитор анулює залишок боргу за кредитним договором.
Повідомленням про анулювання боргу від 13 жовтня 2016 року №151-22471 ТОВ «Кей-Колект» повідомило позивача, що 13 жовтня 2016 року прийняте рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості останньої у загальному розмірі 45   727,00 доларів США (еквівалент 1   181   000,37 грн.), з яких, як свідчить розрахунок заборгованості, 28268,00 доларів США (еквівалент 730083,29 грн.) - за основною сумою боргу, 17   459,00 доларів США (еквівалент 450   917,08 грн.) - за процентами. Також, ТОВ «Кей-Колект» звернуло увагу позивача на те, що відповідно до підпункту   164.2.17   пункту   164.2   статті   164 ПК України   анулювання суми заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, а тому останньому необхідно відобразити відповідну суму у річній податковій декларації та відповідно сплатити наступні податки та податкові платежі: податок на доходи фізичних осіб; військовий збір.
Як вбачається з наявного підпису на повідомленні про анулювання боргу позивач отримала вказане повідомлення особисто 13.10.2016р.
Вказане анулювання відбулось з підстав виконання позивачем умов договору №11354721000/11354723000/3/736023 від 13.10.2016, за яким з дати отримання кредитором грошових коштів у гривневому еквіваленті 7   500,00 доларів США, що за курсом купівлі-продажу долара США станом на 10.10.2016 року дорівнює 195   300,00 грн., припиняються зобов`язання, які визначені кредитним договором. Кредитор анулює залишок боргу за кредитним договором. Розпорядження про анулювання боргу вступає в силу з дати отримання боржником повідомлення про анулювання боргу. Дата отримання повідомлення підтверджується підписом боржника на такому повідомленні або повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином, після виконання умов цього Договору, припиняються всі та кожне із зобов`язань, визначених Кредитним договором, а сам кредитний договір вважається таким, що припинив дію.
При цьому суд першої інстанції правильно врахував те, що станом на дату укладання договору про припинення зобов`язань переданням відступного №11354721000/11354723000/3/736023 від 13.10.2016, загальна сума заборгованості позивача за кредитним договором складала 53   227,00 доларів США, з яких 35   768,00 доларів США   заборгованість по основній сумі кредиту, 17   459,00 доларів США   заборгованість за процентами (п.1.1).
На виконання п.2.1. цього договору в якості відступного було сплачено   7500,00 доларів США у гривневому еквіваленті у сумі 195   300,00 грн.
Відповідно до   статті 534 Цивільного кодексу України   у разі недостатності суми, для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:   1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;   2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Таким чином, з урахуванням положень статті 534 Цивільного кодексу України   щодо черговості виконання грошового зобов`язання у разі недостатності суми після сплати відступного, на виконання пункту 2.1. договору про припинення зобов`язань переданням відступного №11354721000/11354723000/3/736023 від 13.10.2016 сума прощеного боргу складається із: тіла кредиту - 730   083,29 грн. (28 268,00 доларів США); сума відсотків за користування кредитом - 450   917,08 грн. (17   459,00 доларів США).
Водночас суд першої інстанції враховуючи положення статті 604, 605 статті 604 Цивільного кодексу України, обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на те, що прощення (анулювання) первісного зобов`язання не має ознак самостійного прощення та по суті є заміною первісного зобов`язання (новація) передбаченим відступним та дійшов правильного висновку що у цьому випадку припинення зобов`язань відбулось саме на підставі прощення боргу кредитором.
Отже додаткове благо становить  730083,29 грн, а не 87531,88 грн, як зазначає позивач.          
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту). Отже, відповідачем правильно визначено суму податкового зобов`язання несплаченого позивачем. 
Оскаржені податкові повідомлення-рішення відповідача від 17.03.2020 є законним та обґрунтованими та скасуванню не підлягають.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зазначений обов`язок відповідач виконав. 
Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Між тим, аргументи наведені позивачем в апеляційній скарзі повторюють його доводи викладені у позову, яким суд першої інстанції надав належну та достатню оцінку,  отже враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування доводам позивача, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи апеляційної скарги не є доречними та  не спростовують висновок суду щодо правомірності оскаржених рішень відповідача. 
Крім того суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що згідно зі ст. 253 КАС України суд, який постановив рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Отже наявні в мотивувальній частині судового рішення описки у вигляді висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень та як наслідок задоволенню позовних вимог не є підставою для скасування судового рішення.  
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення  без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі №160/12386/21 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 19 липня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов