Ухвала 
 
10 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 372/468/21
провадження № 61-19173св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,              Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня                     2021 року в складі судді Проць Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Вербової І. М.,             Головачова Я. В., Нежури В. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до          ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М. О. про визнання права власності на Ѕ ідеальних частки нерухомого майна та зняття арешту з майна.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Чучкова М. О. перебуває зведене виконавче провадження № 63862571 з примусового виконання виконавчих листів                  № 752/744/14-ц, виданих Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення заборгованості із його колишньої дружини ОСОБА_2 .
Постановою приватного виконавця від 08 грудня 2020 року, винесеною в межах вказаного виконавчого провадження, накладено арешт на квартиру   АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).
05 лютого 2021 року йому стало відомо, що спірна квартира виставлена на електронні торги.
На його переконання постанова про накладення арешту та проведення процедури примусової реалізації на прилюдних торгах є незаконними, так як 1/2 частки вказаної квартири належить йому на праві власності, оскільки була придбана за час його перебування в шлюбі із ОСОБА_2 . Разом з тим, згоди на вчинення будь-яких дій зі спірним нерухомим майном він дружині не надавав.
 
Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати за ним право власності на Ѕ ідеальних частки спірної квартири та зняти арешт, накладений на Ѕ ідеальних частки цієї квартири на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М. О. від 08 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 63856973 (зведене виконавче провадження              № 63862571) з примусового виконання виконавчого листа № 752/744/14-ц, виданого 27 січня 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня                2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду                           від 16 листопада 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Установивши, що спірна квартира була набута сторонами у шлюбі, суди попередніх інстанцій з огляду на положення статті 60 СК України дійшли висновків, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому наявні правові підстави для визнання за позивачем права на Ѕ ідеальних частки у спірній квартирі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зняття арешту, накладеного на 1/2 частку квартири, суди виходили з того, що зняття арешту із частини спірної квартири може порушити права інших осіб, які є стягувачами у виконавчому провадженні, де ОСОБА_2 є боржником.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У листопаді 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просило їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц, від 11 серпня 2021 року у справі                              № 723/826/19, від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14-ц.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебували у зареєстрованому шлюбі і проживають однією сім`єю, використовують цивільно-правовий інструментарій (позов про визнання права на частку та звільнення майна з-під арешту) з метою недопущення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 . Обставини справи та установлені судами факти свідчать про зловмисну домовленість подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спрямовану не на поновлення порушених прав, а на зловживання цими правами з метою ухилення від виконання судового рішення з корисливих мотивів. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати у частині відмови у задоволенні його позовних вимог про зняття арешту з нерухомого майна та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення його позову.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 09 грудня 2020 року у справі № 493/38/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18.
Крім того, підставою касаційного оскарження заявник зазначає відсутність висновків Верховного Суду щодо правильного застосування частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у подібних правовідносинах.
 
В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1 зазначив, що зважаючи на факт придбання спірного нерухомого майна подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, останній є власником Ѕ частини спірної квартири на праві спільної сумісної власності. З огляду на відсутність згоди ОСОБА_1 на вчинення ОСОБА_2 та приватним виконавцем будь-яких дій із вказаним нерухомим майном, накладення арешту на це майно та його примусова реалізація на електронних торгах є незаконними та порушують права позивача. При цьому заявою                                від 03 листопада 2007 року ОСОБА_1 надав згоду ОСОБА_2 виключно на реалізацію автомобіля, а не спірної квартири.
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 725/7187/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ,            АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Другий ВДВС міста Чернівці ГТУЮ                            у Чернівецькій області, про визнання права власності на Ѕ частку автомобіля та звільнення майна з-під арешту за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 14 квітня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 липня 2020 року.
 
Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виходив із того, що необхідно відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 жовтня 2021 року у справі                № 607/2394/20 (провадження № 61-5252св21) та Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 520/5753/16-ц (провадження                                № 61-34327св18).
 
Колегія суддів в указаній ухвалі зазначала, що оскільки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2018 року у справі № 482/1219/15-ц (провадження № 61-5628св18), та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 520/5753/16-ц (провадження № 61-34327св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 607/2394/20 (провадження № 61-5252св21) застосовано принципово різний підхід до вирішення справ, що випливають з одних і тих самих правовідносин, в яких один і той самий предмет спору та які врегульовані одними і тими самими нормами права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом шляхом відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права                      у подібних правовідносинах, викликана тим, що колегії суддів з різних судових палат у наведених вище судових рішеннях дійшли протилежних висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, а             саме: 
 - одна колегія суддів дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (частина друга статті 183 ЦК України), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі                                  (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК України, при цьому суд з урахуванням конкретних обставин може зняти арешт із цієї речі і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь особи грошову чи іншу матеріальну компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити арешт речі, зобов`язавши відповідні територіальні органи Державної фіскальної служби України або                    юридичну особу виплатити позивачу відповідну частину її вартості (справа   № 482/1219/15-ц);
- інша колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо зняття арешту з Ѕ частки автомобіля, оскільки спірне майно було придбано сторонами в період шлюбу, тобто є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а отже, накладення арешту на належну позивачці частку відповідного майна є порушенням її прав, як співвласника вказаного майна (справа № 607/2394/20);
- інша колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача про звільнення з-під арешту автомобіля повністю, посилаючись на те, що у справах про зняття арешту з майна, що становить спільну сумісну власність членів сім`ї, частка боржника визначається відповідно до правил статті                357 ЦК України. У випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (частина друга статті 183 ЦК України), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил статей 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що суд вирішує спори учасників спільної сумісної власності щодо розпорядження та користування майном. Встановивши, що автомобіль набуто у власність відповідача за час перебування у шлюбі з позивачем, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, так як спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя (справа № 520/5753/16-ц).
 
Ухвалою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 січня 2022 року справу № 725/7187/19 прийнято та призначено до розгляду.
 
Судове рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка        передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах. 
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі                                (№ 372/468/21) до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи                       № 725/7187/19.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 372/468/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича про визнання права власності та зняття арешту з нерухомого майна, за касаційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в касаційному порядку справи № 725/7187/19.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович