ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року	Львів	Справа № 460/193/21 пров. № А/857/1407/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                Сеника Р.П.,  
суддів                                                                      Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання               Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 460/193/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції –Щербаков В.В.,
час ухвалення рішення – 23.11.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 06.12.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Поліської митниці Держмитслужби (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Поліської митниці Держмитслужби від 17.11.2020 року №00000541319 та №00000551319.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у лютому 2018  року з Литовської Республіки було ввезено на митну територію України автомобіль марки “Renault”, модель “Megane Scenic”, 2013 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_1 /
21.11.2020 позивачем отримано податкові повідомлення-рішення №00000541319 та №00000551319, складені за результатами проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи – громадянина ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товарів за МД від 27.02.2018 №UA205090/2018/014510.
Позивач вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 460/193/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що митним органом безпідставно проведено перевірку через 2,5 роки після ввезення авто на митну територію України, та за відомостями щодо транспортного засобу станом на 15.11.2019, а не на час ввезення авто.
Крім того, зазначає, що він не ввозив транспортний засіб на територію України, митна декларація подавалась, за довіреністю декларантом – ОСОБА_2 всі операції з митного оформлення здійснювались  також декларантом, а тому позивач вважає, що він не може відповідати за дії декларанта та сплачувати штрафні санкції.
Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 460/193/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
18 травня 2022 року Рівненською митницею Державної митної служби подано клопотання про зміну відповідача у справі № 460/193/21 з Поліської митниці Держмитслужби на Рівненську митницю.
Відповідно до постанови КМ України № 895 від 30 вересня 2020 року "Деякі питання територіальних органів Державної митної служби", наказів Держмитслужби № 460 від 19 жовтня 2020 року "Про утворення територіальних органів Державної митної служби як відокремлених підрозділів", № 480 від 27 жовтня 2020 року "Про реорганізацію територіальних органів Держмитслужби" реорганізовано Поліську митницю Держмитслужби. В процесі реорганізації утворено відокремлений підрозділ Держмитслужби - Рівненську митницю, зоною діяльності якої є виключно Рівненська область. 
У зв`язку із наведеною реорганізацією Поліської митниці Держмитслужби судом апеляційної інстанції в порядку статті 52 КАС України допущено в розглядуваних правовідносинах заміну відповідача його правонаступником – Рівненською митницею.
Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено та документально підтверджено, що  вартість транспортного засобу, який був об`єктом митного оформлення становить 5600 євро та є вищою, ніж зазначена в поданих до митного оформлення в Україні товарно-супровідних документах. А тому, митним органом правомірно винесені спірні податкові повідомлення-рішення від 17.11.2021.
Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Згідно митної декларації типу IM4OДE від 27.02.2018 UA205090/2018/014510, ввезено товар - легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, бувший у використанні: марка: RENAULT, модель: MEGANE SCENIC, календарний рік виготовлення: 2013, модельний рік виготовлення: 2013, призначення: пасажирський, ідентифікаційний номер (номер кузова): НОМЕР_2 , тип двигуна: дизельний, об`єм двигуна: 1461 см3, потужність: 81 кВт, тип кузова: легковий універсал, кількість місць включаючи водія: 5, колір: чорний, категорія ТЗ за документами виробника: Мі, колісна формула: 4x2. Торговельна марка: "RENAULT", Виробник: "RENAULT", FR.
З метою провадження митних формальностей щодо ввезеного автомобіль ПП “ЛОГІСТИКБРОК” було подано митну декларацію з присвоєним номерам митниці: №UA205090/2018/014510.
З поданої митної декларації вбачається, що переміщення транспортного засобу через митний кордон України здійснено фізичною особою - громадянином України ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) (графа 8 МД), особою відповідальною за фінансове врегулювання (графа 9 МД) є фізична особа - громадянин України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).
Вартість автомобіля згідно рахунку-фактури (інвойс) б/н від 26.02.2018 -73198,72грн. (або 2200,00 євро). Заявлена декларантом митна вартість в сумі 107136,30грн. (або 3220,00 євро), метод визначення вартості - 6 (графа 43 МД), код УКТ ЗЕД - 8703319030.
В період з 08.10.2020 по 15.10.2020, відповідно до наказу Поліської митниці Держмитслужби від 25.09.2020 №241 контролюючим органом було проведено невиїзну документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товарів за МД від 27.02.2018 №205090/2018/014510.
За результатами перевірки митним органом складено акт від 29.10.2020 №25/7.13-19/ НОМЕР_5 , відповідно до змісту якого встановлено порушення фізичною особою - громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) вимог:
1. Пункту 2 частини 2 статті 52, частини 2 статті 53, частини 1 статті 257 Митного кодексу України від 13.03.2012р. No4495-VI зі змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 8085,13 грн.;
2. Пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 17787,29 грн.
На підставі висновку акту перевірки, 17.11.2020 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 000000541319, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами  на загальну суму 10106,41 грн, в тому числі: 8085,13 грн основного платежу та 2021,28 грн. штрафних (фінансових) санкцій;
2) № 000000551319, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 22234,11     грн, в тому числі: 17787,29 грн основного платежу та 4446,82 грн штрафних (фінансових)  санкцій.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до статті 61 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Підпунктом 41.1.2 п.41.1 ст.41 ПК України встановлено, що контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.
Згідно із пунктом 41.5. статті 41 ПК України, повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.
Відповідно до п.24 ч.1 ст.4 Митного кодексу України (далі - МК України), митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Пунктом 7 частини 1 статті 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Згідно із ч.1 ст.345 МК України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Частиною 3 ст.345 МК України визначено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Положеннями ч.6 ст.345 МК України встановлено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Згідно із ч.1 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
При цьому, нормами п.2 ч.2 ст.351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Згідно із ч.3 ст.351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
Відповідно до ч.4 ст.351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
Положеннями ч.5 ст.351 МК України визначено, що присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.
Згідно із положеннями ст.352 МК України, посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Відповідно до п.54.4 ст.54 ПК України, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Згідно із пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Аналізуючи наведені правові норми, слід дійти висновку, що митні органи з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг мають право проводити документальні перевірки після завершення процедури митного оформлення та випуску товарів. Підставою для проведення перевірки є, серед іншого, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III МК України та базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ).
Як передбачено пунктом 2 ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно із ч.2 ст.53 МК України, одним з основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, є: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні документи та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 цього кодексу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно з переліком.
Відповідно до ч.5 ст.54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 Митного кодексу України, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску та звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.
Згідно з пунктом 2 статті VII ГАТТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару. Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.352 МК України, митні органи під час проведення перевірок можуть використовувати отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.
Пунктом 54.4 статті 54 ПК України унормовано, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Як вбачається з наданої Литовською Республікою інформації, отриманої від Митного департаменту при Міністерстві фінансів Литовської Республіки листом від 15.11.2019 (20.4/15)ЗВ-9117, щодо надання інформації про митне оформлення легкового автомобіля марки RENAULT, модель-MEGANE SCENIC, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 (декларація країни відправника від 26.02.2018 № 18LTKR100OEKO4A290 та інвойс 26.02.2018 серія TSN №2462) 
-          відправником товару (графа 2) зазначено UAB “T&S MOBILE”, Kauno g.151,68228 MARIJAPOLELT 
-          отримувач (графа 8) TROFIMCHUK SERHI FE771604 (Mizotskaya 26, Zhodobitsa, Rivnenska SR); 
-          вартість автомобіля - 5600EUR;
-          вага автомобіля -1547 кг.
Транспортний засіб можливо однозначно ідентифікувати за номером кузова, який повністю збігається з номером кузова, вказаного МД типу ІМ40ДЕ від 27.02.2018 UA205090/2018/014510, де особою, відповідальною за фінансове врегулювання (гр. 9) є ОСОБА_1 , одержувач - громадянин України ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі довіреності від 24.02.2018 №HHP 876372. 
З наведеного слідує, що згідно документів, наданих Митним департаментом при Міністерстві фінансів Литовської Республіки листом від 15.11.2019 (20.4/15)ЗВ-9117, вартість транспортного засобу становить 5600 євро та є вищою, ніж зазначена в поданих до митного оформлення в Україні товарно-супровідних документах.
Апеляційний суд звертає увагу, що митне оформлення транспортного засобу за митною декларацією проведено декларантом ПП “ЛОГІСТИКБРОК”. Згідно графи 9 поданої митної декларації, особою, що відповідальна за фінансове врегулювання є позивач ОСОБА_1 .
Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, саме особа, що відповідальна за фінансове врегулювання, в даному випадку ОСОБА_1 несе відповідальність за достовірність даних (відомостей), що заявлені у наданих митному органу документах.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача у справі № 460/193/21 з Поліської митниці Держмитслужби на Рівненську митницю.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 460/193/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 26.05.2022 року