Постанова                              
Іменем України
 
15 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 362/2621/21
 
провадження № 61-928св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
представник заявника - адвокат Сироткіна Анастасія Олександрівна,
заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області, Департамент цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сироткіна Анастасія Олександрівна, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року у складі судді Марчука О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г. М., Кулікової С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст заяви
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області, Департамент цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації, про встановлення юридичного факту.
Заяву мотивовано тим, що він є ліквідатором 1-ї категорії наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - Чорнобильська АЕС) та був безпосередньо відряджений за місцем роботи у м. Чорнобиль для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Вказував, що факт його участі у цивільній обороні підтверджується посвідченням (категорія 1) № 072474 серія А, де вказано, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Крім того, посилається на те, що у вкладишу посвідчення зазначено «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».
Також вказував, що виконання ним робіт на території зони ураження підтверджується:
- наказом Васильківського відділення автотранспортного підприємства 11064 Київського обласного управління вантажного автотранспорту 
від 13 жовтня 1986 року № 43, згідно з яким водія автомобільної колони 
№ 1, а/м ГАЗ-53, № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відряджено у м. Чорнобиль строком на 7 днів, з 13 жовтня 1986 року до 19 жовтня 1986 року.
- наказом Васильківського відділення автотранспортного підприємства 11064 Київського обласного управління вантажного автотранспорту 
від 15 грудня 1986 року № 242, відповідно до якого водія автомобільної колони № 1, а/м ГАЗ -53, № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 премійовано 
за виконання особливо важливого завдання з перевезення бензину 
з м. Прип`яті до АТП.
- талонами замовника від 13 жовтня 1986 року, 15 жовтня 1986 року, 
17 жовтня 1986 року, 18 жовтня 1986 року, 19 жовтня 1986 року, 20 жовтня 1986 року.
Зазначав, що Відкрите акціонерне товариство «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство» (далі - ВАТ «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство»), як правонаступник Васильківського відділення автотранспортного підприємства 11064 Київського обласного управління вантажного автотранспорту, видало йому довідку від 14 січня 2009 року № 2, яка підтверджує, що він дійсно з 13 жовтня 1986 року 
до 20 жовтня 1986 року та з 13 грудня 1986 року до 14 грудня 1986 року був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року № 1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06 червня 1986 року 
№ 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173. На підставі зазначеної довідки та інших відповідних документів ОСОБА_1 вийшов на пільгову пенсію.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 13 до 20 жовтня 1986 року  і з 13 до 14 грудня 1986 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 09 червня 2021 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_1  відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 
не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, 
що у Васильківському автотранспортному підприємстві 11064 
і Васильківському автотранспортному підприємстві 23263, де він працював водієм, було створено формування цивільної оборони і він входив до його складу, томувідсутні підстави для встановлення факту залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Сироткіної А. М. залишено без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 09 червня 2021 року залишено без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки заявник не надав належних доказів на підтвердження того, що у Васильківському автотранспортному підприємстві 11064 і Васильківському автотранспортному підприємстві 23263, де він працював водієм, було створено таке формування цивільної оборони і він входив до його складу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2022 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сироткіна А. О., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження. 
У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2022 року справу призначено 
до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди належним чином не дослідили надані ним докази та безпідставно відмовили у задоволенні його заяви про встановлення факту залучення його до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період 
з 13 до 20 жовтня 1986 року і з 13 до 14 грудня 1986 року, оскільки такий факт є доведеним та підтвердженим відповідними документами, які містяться у матеріалах справи.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень                ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сироткіна А. О., посилається на те, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У квітні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області, у якому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням від 11 червня 1997 року серії НОМЕР_2 (а.с. 25).
Відповідно до наказу Васильківського автотранспортного підприємства 11064 від 13 жовтня 1986 року № 13  ОСОБА_1 було відряджено водієм автомобіля марки «ГАЗ-53», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Чорнобиль строком на сімднів, з 13 до 19 жовтня 1986 року (а.с. 11).
Згідно із наказом від 15 грудня 1986 року № 212 Васильківського автотранспортного підприємства 23263, заявника було премійовано за роботу у вихідні дні 13 і 14 грудня 1986 року в м. Прип`ять (а.с. 12).
Також факт перебування ОСОБА_1 як водія автомобіля марки «ГАЗ-53» номерний знак НОМЕР_1 , 13, 15, 17, 18, 19 і 20 жовтня 
1986 року у м. Чорнобилі підтверджується талонами замовника на вказані дати (а.с. 13, 14, 15, 16, 17, 18).
Відповідно до довідки від 14 січня 2009 року № 2, виданої ВАТ «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство», ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року № 1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06 червня 1986 року № 665-195 в період з 13 до 20 жовтня 1986 року і з 13 до 14 грудня 1986 року (а.с. 19).
ВАТ «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство» 
є правонаступником Васильківського автотранспортного підприємства 11064 і Васильківського автотранспортного підприємства 23263, що підтверджується довідкою № 16 від 18 травня 2021 року, виданою ПрАТ «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство» (а.с. 20).
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат                         Сироткіна А. О., підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Частиною першою статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року 
№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням 
у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так 
і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Подібний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду 
у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 676/3596/16-а (провадження 
№ 11-187апп18).
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту залучення його до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 13 до 20 жовтня року та 
з 13 до 14 грудня 1986 року.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме 
провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частині першій статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку.
Перелік юридичних фактів, визначений частиною першою статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право 
і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чиможе взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження 
№ 14-139цс18)).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус 
і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності 
з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень 
і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі - Положення).
У пункті 10 Положення зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
На підтвердження факту залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 , подаючи до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, надав копії: 
- наказу Васильківського відділення автотранспортного підприємства 11064 Київського обласного управління вантажного автотранспорту 
від 13 жовтня 1986 року № 43, відповідно до якого водія автомобільної колони № 1, а/м ГАЗ-53, № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 відряджено 
у м. Чорнобиль строком на 7 днів з 13 жовтня до 19 жовтня 1986 року;
- наказу Васильківського відділення автотранспортного підприємства 11064 Київського обласного управління вантажного автотранспорту 
від 15 грудня 1986 року № 242, згідно з яким водія автомобільної колони 
№ 1, а/м ГАЗ-53, № 12-47, КХО ОСОБА_3 премійовано за виконання особливо важливого завдання за перевезення бензину з с. Прип`яті до АТП;
- талонів замовника від 13 жовтня 1986 року, 15 жовтня 1986 року, 
17 жовтня 1986 року, 18 жовтня 1986 року, 19 жовтня 1986 року, 20 жовтня 1986 року;
- довідки від 14 січня 2009 року № 2, виданої ВАТ «Васильківське вантажне автотранспортне підприємство», відповідно до якої він був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року № 1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06 червня 1986 року № 665-195 у період з 13 до 20 жовтня 1986 року і з 13 до 14 грудня 1986 року (а.с. 19).
З огляду на документи, які є у матеріалах справи на час касаційного провадження, колегія суддів вважає, що заявник звернувся до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни.
Оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні цивільного судочинства не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони для виконання робіт 
з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до пільгової категорії громадян.
У разі отримання відмови уповноваженого органу у наданні статусу інваліда війни ОСОБА_1 , якщо вважатиме таку відмову безпідставною, може оскаржити відповідне рішення до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень та оцінка наданих заявником документів як доказів його залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Аналогічні висновки у подібних правовідносинах містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі 
№ 310/8703/17 (провадження № 14-98цс19).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 414 ЦПК України судове
рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню
в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження
у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині
з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення
правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього
Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від
доводів касаційної скарги.
Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини
першої статті 255 ЦПК України).
Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений
доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені
пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414
цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо
застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після
подання касаційної скарги.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі
«Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не
віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим
законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий
і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Якщо вирішення спору має розглядатися в позовному провадженні за
правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами частини
першої статті 414, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України
провадження у цивільній справі підлягає закриттю.
Таким чином, якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства,
ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то
суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі,
якщо провадження у справі було відкрито.
У справі, що розглядається, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту залучення його до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 13 до 20 жовтня 
1986 року і з 13 до 14 грудня 1986 року не підлягають розгляду в судовому порядку, а у разі відмови суб`єктом владних повноважень у наданні йому статусу інваліда війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», спір вирішується у порядку адміністративного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі вимог частини першої статті 414, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
З огляду на викладене касаційну скаргу слід задовольнити частково,
рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області
від 09 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду
від 14 грудня 2021 року скасувати, провадження у справі - закрити.
Керуючись статтями 400, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сироткіна Анастасія Олександрівна, задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області                            від 09 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                            від 14 грудня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за заявоюОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області, Департамент цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації, про встановлення юридичного факту, закрити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк