ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 травня 2022 року 	м.Суми	

Справа №591/4212/20 
Номер провадження 22-ц/816/383/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Брайко Юлії Валеріївни на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2021 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складено 18 грудня 2021 року, -

                                                                  в с т а н о в и в :

10 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визначення походження дитини – ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 від батька ОСОБА_2 ; стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь заявниці до досягнення дитиною повноліття у розмірі 25% від усіх видів доходів; стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення сином трирічного віку до ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 20% від усіх видів доходів відповідача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що заявниця є військовослужбовицею у складі Державної прикордонної служби України, шлюб з відповідачем не реєструвала, проте деякий час зустрічалась та фактично перебувала з ним у цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , біологічним батьком якого є відповідач, проте дитина за згодою відповідача була записана як ОСОБА_3 . ОСОБА_2 зобов`язався у добровільному порядку приймати участь в утриманні та вихованні сина, але від народження дитини відповідач лише один раз дав незначну суму коштів. Вважає, що походження дитини має бути визначено у судовому порядку, а також що відповідач зобов`язаний утримувати сина та заявницю.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10 липня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від доходу відповідача, щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 10 липня 2020 року.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Брайко Ю.В. просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/5 частини від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 січня 2022 року. В іншій частині задоволених вимог просить відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач сплатив позивачці аліменти на утримання сина на загальну суму 50000 грн за період з 10 липня 2020 року по 31 грудня 2021 року, що визнала позивачка та підтверджується відповідною розпискою від 10 грудня 2021 року. Таким чином, аліменти можуть бути стягнуті лише з 01 січня 2022 року, чого суд не врахував. Крім того, зазначає, що сторони у зареєстрованому чи цивільному шлюбі не перебували, фактично мали відносини не більше двох місяців, тобто однією сім`єю не проживали, не мали спільного побуту, а тому відсутні законні підстави для стягнення аліментів на утримання позивачки. Також суд не врахував, що відповідач з 11 квітня 2021 року не працює, має на утриманні батьків та доньку. Натомість, позивачка має офіційний стабільний дохід, а також неофіційно працює фітнес-тренером.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визначення походження дитини – ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 від батька ОСОБА_2 не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а скаргу відповідача – без задоволення. При цьому зазначає, що стягнення аліментів на дитину з дня ухвалення судового рішення суперечить вимогам закону, а питання добровільної сплати відповідачем аліментів може бути вирішене під час виконання судового рішення шляхом зарахування відповідних платежів. Відповідачем не доведені витрати на утримання батьків та доньки, натомість матеріали справи містіть докази про його спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. До того ж, відповідач є приватним підприємцем, має майно та отримує дохід, а під час розгляду справи в суді придбав автомобіль. Також вказує, що оскільки син проживає з матір`ю, тому заявниця має право на отримання аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку.
У запереченні на відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Брайко Ю.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення аліментів на утримання сина відповідача у розмірі 1/5 частини його доходів, а у решті заявлених позовних вимог – відмовити.
Клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки явка до апеляційного суду є не обов`язковою, а позиція позивача ОСОБА_1 є чіткою і зрозумілою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , та його представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, а сторонами визнано, що шлюб між позивачкою та відповідачем не реєструвався.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є позивачка ОСОБА_1 , а батьком відповідач ОСОБА_2 (а.с. 4).
Сторони проживають окремо (а.с. 13, 14), малолітній ОСОБА_3 проживає з позивачкою (а.с. 6) і перебуває на її утриманні.
Відповідач ОСОБА_2 є батьком повнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є ОСОБА_7 (а.с. 49).
До 10 квітня 2021 року ОСОБА_2 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України за контрактом (а.с. 70). За період з 01 вересня 2020 року по 28 лютого 2021 року відповідач отримав заробітну плату на загальну суму 78225,41 грн (а.с. 71).
ОСОБА_1 проходила військову службу в Державній прикордонній службі України за контрактом до 21 травня 2020 року, у третьому кварталі 2020 року отримала заробітну плату на загальну суму 36355,67 грн. Також у третьому та четвертому кварталах 2020 року та першому і другому кварталах 2021 року ОСОБА_1 отримала соціальні виплати на загальну суму 38313,97 грн (а.с. 96).
З 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року ОСОБА_1 одержувала допомогу при народженні дитини в розмірі 10320 грн, а з 01 лютого 2020 року по 31 січня 2023 року щомісячно отримує та отримуватиме допомогу на дитину у розмірі 860 грн (а.с. 167).
01 березня 2021 року ОСОБА_7 склала розписку про отримання від ОСОБА_2 щомісячно аліментів в сумі 2000 грн на утримання та навчання доньки ОСОБА_6 (а.с. 74).
01 березня 2021 року ОСОБА_6 склала розписку про отримання від ОСОБА_2 щомісячно аліментів в сумі 2000 грн на її утримання та навчання (а.с. 75).
10 грудня 2021 року ОСОБА_1 склала розписку про отримання від відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 10 липня 2020 року по 31 грудня 2021 року в сумі 50000 грн (а.с. 105).
28 квітня 2021 року ОСОБА_2 придбав автомобіль (а.с. 154).
З 11 червня 2021 року по 23 грудня 2021 року ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 179-182).
З 01 січня 2022 року ОСОБА_2 працює у фізичної особи-підприємця на посаді менеджера зі збуту на 1/2 тарифної ставки, за січень отримав заробітну плату у розмірі 3250,07 грн (а.с. 183).
Вирішуючи спір в частині задоволених вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що перебування на утриманні відповідача його повнолітньої дочки ОСОБА_6 , а також батьків не доведено, а сам по собі факт сплати аліментів на утримання та навчання дочки не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, який має бути достатнім для належного забезпечення розвитку малолітнього сина сторін. Також суд виходив з вимог законодавства щодо стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років та зазначив, що необхідною умовою для стягнення аліментів є те, що аліменти можуть бути стягнуті у разі проживання дитини з матір`ю, факт якого відповідачем не заперечується. Доказів, які б вказували на наявність підстав, що свідчать про неможливість відповідача надавати позивачці матеріальну допомогу, суду не надано, відповідач не навів обставин, які б слугували для звільнення від сплати аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, а також щомісячно на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що суд вважав розумним, достатнім і таким, що відповідатиме інтересам дитини.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач погоджується з рішенням суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина, проте заявник оскаржує розмір стягнутих аліментів, який просить зменшити з 1/4 частини до 1/5 частини. В частині стягнення аліментів на утримання позивачки заявник апеляційної скарги з рішенням не погоджується у цілому та просить відмовити у задоволенні цієї вимоги, посилаючись на викладені в скарзі обставини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
З урахуванням зазначених вище вимог закону суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач здатен надавати допомогу на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх його доходів. При цьому, на підставі наданих сторонами доказів суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
Виходячи з принципу рівності покладеного на кожного з батьків обов`язку утримувати дітей до їх повноліття, передбаченого ст. 180 СК України, визначений місцевим судом розмір аліментів на дитину не можна визнати несправедливим. Підстав для зменшення розміру аліментів з урахуванням доведених у справі обставин та наданих доказів немає.
Доводи заявника апеляційної скарги стосовно добровільного надання ним допомоги на утримання сина не звільняє відповідача від обов`язку брати участь в утриманні сина задля найкращого забезпечення інтересів дитини, зокрема, права дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Як правильно зазначив суд першої інстанції, сплачені відповідачем кошти на утримання сина з 10 липня 2020 року можуть бути зараховані як сплата аліментів під час виконання судового рішення. Законні підстави для стягнення аліментів з 01 січня 2022 року відсутні, оскільки за ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 10 липня 2020 року.
Решта доводів апеляційної скарги, які стосуються розміру щомісячного доходу відповідача, утримання батьків та понов літньої дочки, з огляду на працездатний вік платника аліментів та відсутність доказів про неможливість щомісячно забезпечувати сплату аліментів на рівні 1/4 частини всіх доходів відповідача через стан здоров`я чи інші об`єктивні фактори, до уваги колегією суддів не беруться.
В суді апеляційної інстанції відповідач погодився з розміром аліментів на утримання сина, що визначений рішенням суду.
Згідно з положеннями ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Під час судового розгляду предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Предметом доказування у даній справі щодо питання стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку є можливість надавати відповідачем матеріальну допомогу на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, а також доведений факт проживання та утримання дитини позивачкою.
Колегія суддів вважає, що на підставі наявних у справі доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачка у зв`язку з утриманням малолітньої дитини віком до трьох років потребує матеріальної допомоги відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 фактично визнає факт проживання та утримання позивачкою ОСОБА_1 їх сина ОСОБА_3 .
Як правильно зазначив суд першої інстанції, до спірних правовідносин застосовуються положення ст. 84 СК України в аспекті ч. 2 ст. 91 СК України.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, виходячи зі змісту ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.
Крім того, відповідач не обмежений у праві дійти згоди з позивачкою, як одержувачкою аліментів, щодо способу їх стягнення і відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України вирішити це в судовому порядку.
Решта доводів апеляційної скарги, з огляду на викладене вище, висновків місцевого суду в оскаржуваній частині судового рішення не спростовують.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини та позивачки. Підстав для скасування даного рішення в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення в оскаржуваній частині у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Брайко Юлії Валеріївни залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 грудня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   О. І. Собина