ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4462/22 Справа № 184/1900/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи :
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство "Покровський гріничо-збагачувальний комбінат",

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2022 року, ухваленого суддею Томаш В.І. у м. Покров, повний текст судового рішення складено 24 лютого 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року представник ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі- АТ "Покровський ГЗК" ) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я на виробництві.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача машиністом бульдозера. 20.05.2015р. під час виконання трудових обов`язків з ним чстався нещасний випадок, внаслідок якого встановлено діагноз: Кататравма, ВЧМТ, забій мозку 1-2 ст., субарахноїдальний крововилив. Первинним оглядом МСЕК 22.09.2015 року потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60% та третя група інвалідності безстроково. В зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Він не може повернутись до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обумовлений важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, тому йому завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що він став інвалідом, вимушений був звільнитися з роботи, почав постійно хворіти, порушився звичайний уклад його життя, змушений постійно лікуватися, щоб підтримувати свій стан здоров`я. 
Розмір моральної шкоди оцінює в 195 000 гривень які просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Покровський ГЗК» на користь ОСОБА_1 в сумі 150 000 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1746,15 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач АТ «Покровський ГЗК» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу без урахування висновків Верховного Суду щодо розгляду аналогічних справ.
Скаржник вважає, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача з настанням нещасного випадку, унаслідок якого травмовано позивача, а тому підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. 
Крім того, скаржник зазначає, що кримінальне провадження за фактом нещасного випадку який стався з ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 271 КК України. Органом досудового розслідування встановлено, що позивач при виконанні розвантажувальних робіт, порушив п.3.4 Інструкції з охорони праці № 82, що призвело до його падіння та травмування.
Заподіяння шкоди ОСОБА_1 внаслідок нещасного випадку, який стався за його вини, не породжує у роботодавця обов`язку її компенсації
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач  ОСОБА_1 у період з 27.07.1973 року по 09.10.2015 року працював  в АТЦ на посаді машиністом бульдозера ПАТ «Орджонікідзевський гірничо – збагачувальний комбінат» правонаступником якого є АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат».09.10.2015 року позивач звільнений з підприємства в зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.18-24).
Згідно Акту №3 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 26.05.2015 року 20.05.2015 року о 14.50 годині з ОСОБА_1 стався нещасний випадок: падіння з висоти. Діагноз: Кататравма. ВЧМТ. Забій головного мозку 1-2 ст. Субарахноїдальний крововилив.
Відповідно до п.7 зазначеного Акту причиною нещасного випадку є: основна -невиконання вимог інструкцій з охорони праці. 
В п. 10 Акту зазначено особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, є ОСОБА_1 – машиніст бульдозера колони кар`єрно-дорожньої техніки автотранспортного цеху ПАТ «ОГЗК», який при виконанні розвантажувальних робіт самостійно спробував покласти бочку на бік, чим порушив вимоги п.3.4 «Інструкції з охорони праці №82 при виконанні господарчих робіт», затвердженої наказом голови правління ПАТ «ОГЗК» №ОД-222 від 17.02.2014р. (а.с.7-11).
Висновком Нікопольського МСЕК від22.09.2015 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково та визначено 60% втрати працездатності професійної працездатності з 21.09.2015 року (а.с.6). 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що, трудове каліцтво позивачем отримано під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як видно  з акту проведення розслідування нещасного випадку, що  стався 20.05.2015 року  із позивачем, особами, дія або бездіяльність  яких призвела до нещасного випадку є:  ОСОБА_1 – машиніст бульдозера колони кар`єрно-дорожньої техніки автотранспортного цеху ПАТ «ОГЗК», який при виконанні розвантажувальних робіт самостійно спробував покласти бочку на бік, чим порушив вимоги п.3.4 «Інструкції з охорони праці №82 при виконанні господарчих робіт», затвердженої наказом голови правління ПАТ «ОГЗК» №ОД-222 від 17.02.2014р.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також й з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці. 
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим каліцтвом встановлений та доведений матеріалами справи. У зв`язку з отриманою травмою позивач позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та болями. Позивач не може повернутись до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обумовлений важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.
У зв`язку з чим, спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з нещасним випадком встановлений в судовому засіданні. 
Посилання відповідача АТ «Покровський  ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що  нещасний випадок на виробництві стався з вини позивача, яка порушив вимоги п. 3.4 інструкції з охорони праці для машиніста бульдозера, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, факт вини позивача не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.   
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Посилання відповідача АТ «Покровський  ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що  нещасний випадок на виробництві стався з вини позивача, який порушив вимоги п. п.3.4 Інструкції з охорони праці № 82,  не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, факт вини позивача не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.
Зокрема, судом враховано ступінь вини позивача в настінні нещасного випадку та вину підприємства, яке не забезпечило безпечних і нешкідливих умов праці. Судом враховано стан здоров`я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності, безстроково, у зв`язку з чим позивач змушений постійно лікуватись та проходити чисельні огляди МСЕК, що призвело до втрати працездатності, моральних і душевних страждань, які тривають дотепер, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, конкретні обставини по справі і наслідки,що наступили, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 150 000 гривень.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, як позивачки, так і відповідача, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційних скарг відсутні, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 07 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: