ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2022 року                                                                                      Справа № 924/966/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. ,  суддя Грязнов В.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 у справі №924/966/21, ухвалене суддею Смаровоз М.В., повний текст рішення складено 31.01.2022 р. 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"
до Спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл"
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "СК"Євроінс Україна"
про стягнення 74 621 грн. збитків

          Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ України" звернулось до суду із позовом до спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл", відповідно до якого просить стягнути з відповідача 74 621 грн. збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 17.09.2018р. між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ПІІ "Амік Україна" було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 251.994151823.0086., предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном АЗС 23-01, за адресою Хмельницька обл., Хмельницький|р-н., с/рт Ружичанська, автодорога Житомир-Чернівці-Тереблече 191 км + 110м справа.
Як зазначено, відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. В подальшому, як стверджує позивач, 25.06.2019 р. на а/д Н03    191 км, стався страховий випадок, а саме ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "Вольво", державний номерний знак " НОМЕР_1 " з напівпричіпом цистерною, державний номерний знак " НОМЕР_2 " здійснив стоянку на АЗС ПІІ АМІК Україна, залишивши транспортний засіб, не вжив всіх заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль здійснив наїзд на зливний резервуар АЗС, який отримав пошкодження.
Крім того, як вказує позивач, відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2019р. по справі № 686/18247/19, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 р. у справі №924/966/21 у позові відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 р., Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області  від 17.01.2022 р.  у справі №924/966/21  та ухвалити нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від "28" лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 р. у справі №924/966/21 в порядку письмового провадження. Запропоновано Спільному підприємству "Рудтранс-Інтернешнл" та Публічному акціонерному товариству "СК"Євроінс Україна" у строк до 21.03.2022 р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів позивачу. 
Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 р. у справі №924/966/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
21.03.2022 р. на адресу апеляційного господарського суду від представника Спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 р. у справі №924/966/21 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - залишити без задоволення.
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Публічне акціонерне товариство "СК"Євроінс Україна" не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає суду розглянути справу. 
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно - західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції відмовлено у задоволені позову. Місцевий суд вказав на те, що оскільки матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що ОСОБА_1 на час вчинення ним передбаченого ст. 124 КУпАП  правопорушення перебував у трудових відносинах зі спільним підприємством "Рудтранс-Інтернешнл", судом констатується, що незалежно від змісту інших доводів позивача, у задоволенні позову слід відмовити з огляду на його необґрунтованість.
2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо них іншого учасника справи. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" вказує на те, що 17.09.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - Позивач) та ПзІІ «АМІК УКРАЇНА» (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №251.994151823.0086 (даті - Договір). 
Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном АЗС 23-01, за адресою Хмельницька обл., Хмельницький р-н., с/рт Ружичанська, автодорога Житомир-Чернівці-Тереблече 191 км + 110м справа. 
25.06.2019 р. на а/д Н03 191 км, стався страховий випадок, а саме ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Вольво», державний номерний знак « НОМЕР_1 » з напівпричіпом цистерною, державний номерний знак « НОМЕР_2 » здійснив стоянку на АЗС ПІІ АМІК Україна, залишивши транспортний засіб, не вжив всіх заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль здійснив наїзд на зливний резервуар АЗС, який отримав пошкодження. 
Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.07.2019 року по справі № 686/18247/19, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 
З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла сторона та надала всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів було складено страховий акт. 
На підставі вище зазначеного страхового акту ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 74 621, 00 грн. 
Згідно з ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Таким чином, згідно законодавства України до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги щодо відшкодування завданих збитків, а згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України особа, яка володіє транспортним засобом повинна відшкодувати шкоду, що була завдана цим транспортним засобом, отже до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування переходить право вимоги до особа, яка володіє транспортним засобом зокрема.
В даному випадку страховою компанією, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування є ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», (виплата підтверджується наявними в матеріалах справи документами), а особою, яка володіє транспортним засобом є Спільне підприємство «РУДТРАНС - ІНТЕРНЕШНЛ» (підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію ТЗ). Враховуючи викладене, у Спільне підприємство «РУДТРАНС - ІНТЕРНЕШНЛ» виник обов`язок відшкодувати завдану шкоду ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».
Проте, судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, наданим в матеріалах справи, що призвело до неправильного застосування ст. 1187 ЦК України.

          Заперечуючи доводи апеляційної скарги, представник відповідача звертає увагу на те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану при експлуатації ТЗ «Volvo FH 12» д.н.з. НОМЕР_1 на час вчинення ДТП (завдання шкоди) була застрахована у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» страховий поліс № АО 3388516, який був діючим станом на 25.06.2019 р., що підтверджується інформацією з веб-сайту МТС БУ «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування» (https://policy-web.mtsbu.ua) та є загальнодоступною інформацією.
Також згідно відповіді ПрАТ «Євроінс Україна» від 18.03.2022 р. вказано, що страховий поліс № АО 3388516 діяв з 05.04.2019 року по 04.04.2020 р. та згідно даного полісу ліміт відповідальності (страхова сума) становив 100 000 грн. за шкоду заподіяну майну потерпілого. 
Про наявність страхового полісу № АО 3388516 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Позивачу було достеменно відомо, що також підтверджується копією заяви про настання збитку від 27.06.2019 р., поданою ПІІ «АМІК Україна» до страхової компанії (додаток № 4 до Позовної заяви), згідно якої в п. 10 Заяви вказується про наявність страхової компанії ПрАТ «Євроінс Україна» та в додатках до заяви надано копію страхового полісу. 
Отже, ПАТ «СК «ПЗУ України» виплативши страхове відшкодування ПІІ «Амік Україна» за договором майнового страхування, згідно ст. 3,5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» мали та мають право вимоги до страховика - ПрАТ «Євроінс Україна», в якого і була застрахована цивільно-правова відповідальність за завдання збитків при експлуатації ТЗ. Тим паче, що розмір шкоди у сумі 74 621 грн. знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика (100 000 грн.)
Тому, позов є необґрунтованим та поданий до неналежного відповідача, так відповідальними за шкоду мала б бути саме страхова компанія, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність за завдання збитків- ПрАТ «СК «Євроінс Україна».
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що особа, яка керувала ТЗ був працівник ПП «Рудпол» водій ОСОБА_1 .. Вищевказане підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 224564, складеного 25.06.2019р.
Отже, судом першої інстанції було повно, всебічно та об`єктивно здійснено розгляд даної справи та надано належну правову оцінку усім доказам та обставинам справи, а тому вважає, що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом
17.09.2018р. між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ПІІ "Амік Україна" було укладено договір добровільного страхування майна №251.994151823.0086, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном АЗС 23-01, за адресою Хмельницька обл., Хмельницький р-н., с/рт Ружичанська, автодорога Житомир-Чернівці-Тереблече 191 км + 110м справа.
Згідно із п. 2.9.3. договору виплата страхового відшкодування проводиться лише після встановлення факту страхового випадку. Страхувальник зобов`язаний надати страховику усі об`єктивно необхідні документи, в тому числі і від відповідних компетентних органів, які підтверджують наявність страхового інтересу, настання, причини та розмір збитку. Невиконання страхувальником цих вимог дає право страховику відмовити у виплаті страхового відшкодування в частині збитку, яка не підтверджена зазначеними документами.
Як передбачено п. 2.12.2. договору страховик зобов`язаний, зокрема: при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми або відмовити у виплаті страхового відшкодування в порядку, передбаченому цим договором.
В свою чергу страхувальник має право, зокрема: у разі настання страхового випадку отримати страхове відшкодування у відповідності до умов договору (п. 2.12.3.).
15.07.2019р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області винесено постанову по справі №686/18247/19 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого постановлено: ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 384,20 грн.
Як встановлено судом у постанові 25.06.2019р., приблизно об 11 год. 43 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Вольво", д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом цистерною, д.н.з. НОМЕР_2 , на а/д Н03     191 км., в порушення вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху України, здійснив стоянку на АЗС ПІІ АМІК Україна, залишивши транспортний засіб не вжив всіх заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль здійснив наїзд на зливний резервуар АЗС, який отримав пошкодження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 224564, складеного 25.06.2019р. о 14 год. 33 хв. вбачається, що транспортний засіб VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , НОМЕР_4 /причіп цистерна належить спільному підприємству "Рудтранс-Інтернешнл", однак, зазначено, що ОСОБА_1 є водієм підприємства "Рудпол".
Відповідно до платіжного доручення № 4431 від 11.06.2020р. приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" перераховано на користь ПІІ "Амік Україна" 74621 грн. відшкодування згідно договору 251.994151823.0086 від 13.09.2018р. 
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ, виданого начальником РЕП ДАІ Хмельницьким МРЕВ 02.03.2000р. реєстраційний номер НОМЕР_1 , марка VOLVO FH 12, модель - вантажний, колір - червоний, двигун № НОМЕР_5 , шасі (рама) № НОМЕР_6 , кузов № сідловий тягач - Е, тип ТЗ - 3500/6500, ХМС № 164423, власником транспортного засобу є СП "Рудтранс-Інтернешнл".
Цивільно-правова відповідальність власника ТЗ зареєстрована в ПрАТ «СК Євроінс Україна» згідно полісу №Ф03388516.
В матеріалах справи також наявні копії: заяви про настання збитку від 27.06.2019р., схеми місця ДТП; рахунку № 96 від 18.02.2020р., рахунку № 209 від 30.03.2020р.; платіжних доручень № 141328649 від 02.04.2020р., № 141328649 від 02.04.2020р., акту надання послуг № 192 від 30.03.2020р. тощо. 
Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки суму страхового відшкодування у розмірі 74 621 грн.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 р. у справі №924/966/21 у позові відмовлено.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Відповідно до    статті 11 ЦК України    підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно зі ст.6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено частиною 1 статті 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Аналогічне визначення договору страхування наведене в статті 979 Цивільного кодексу України.
Статтею 355 Господарського кодексу України визначено, що об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, Законом України "Про страхування", іншими законодавчими актами.
Статтею 988 Цивільного кодексу України та статтею 20 Закону "Про страхування" визначені обов`язки страховика.
При цьому, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Аналогічний обов`язок передбачений пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування".
Статтею 990 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 25 Закону "Про страхування" визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
У відповідності до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Застереження "у межах фактичних витрат" означає, що загальна сума вимоги, заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суми, яку він реально сплатив.
Вказівка про те, що до такого страховика переходить саме право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги в розмірі виплаченого страхового відшкодування, повинна запобігти включенню страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги необґрунтованих та завищених витрат.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частин 16  ст. 9 Закону України "Про страхування"  страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної  скарги.
Перевіривши встановлені судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів відзначає наступне.
Відносини у цій справі регулюються правилами  статті 993 ЦК України  та  статті  27 Закону України "Про страхування". Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2019 р. на а/д Н03 191 км, стався страховий випадок, а саме ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Вольво», державний номерний знак « НОМЕР_1 » з напівпричіпом цистерною, державний номерний знак « НОМЕР_2 » здійснив стоянку на АЗС ПІІ АМІК Україна, залишивши транспортний засіб, не вжив всіх заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль здійснив наїзд на зливний резервуар АЗС, який отримав пошкодження. 
15.07.2019р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області винесено постанову по справі № 686/18247/19 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого постановлено ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як встановлено судом у постанові 25.06.2019р., приблизно об 11 год. 43 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Вольво", д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом цистерною, д.н.з. НОМЕР_2 , на а/д Н03     191 км., в порушення вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху України, здійснив стоянку на АЗС ПІІ АМІК Україна, залишивши транспортний засіб, не вжив всіх заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль здійснив наїзд на зливний резервуар АЗС, який отримав пошкодження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).  
Вказана ДТП згідно страхового акту №190701.4 від 09 червня 2020 року визнані позивачем (як страховиком за договорами страхування  №251.994151823.0086 від 17 вересня 2018 року) як страховий випадок. 
Відповідно до платіжного доручення № 4431 від 11.06.2020р. приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" перераховано на користь ПІІ "Амік Україна" 74 621 грн. відшкодування згідно договору 251.994151823.0086 від 13.09.2018р.
Також, з матеріалів справи вбачається, що, цивільно-правова відповідальність відповідача, який є власником транспортного засобу «Вольво», державний номерний знак « НОМЕР_1 », була застрахована згідно діючого станом на 25.06.2019 р. полісу №АО/3388516 у  Публічного акціонерного товариства "СК"Євроінс Україна".
З огляду на встановлені обставини колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову,  вважає, що мотиви, з яких вийшов суд, є помилковими, оскільки висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позову дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що водій транспортного засобу «Вольво», ОСОБА_1 на час вчинення ним передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення перебував у трудових відносинах зі спільним підприємством "Рудтранс-Інтернешнл", відтак у задоволенні позову слід відмовити з огляду на його необґрунтованість.
Судом також помилково не застосовано норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з яких виник спір у цій справі. Висновок суду  не узгоджується  з положеннями  частини 1 статті 1166 частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України.
Натомість,  позов страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі,  до  власника транспортного засобу, яким причинено шкоду, у разі, якщо цивільно-правова відповідальність  цього власника застрахована відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не може бути задоволений, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові 04.07.2018 у справі   №755/18006/15-ц.
Ця правова позиція підлягає застосуванню оскільки обставини є цілком подібними до встановлених у справі, що розглядається.
Як зазначає ВП ВС у постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 з огляду на різноманітність суспільних правовідносин, які стають підставою для виникнення спорів у судах,  з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду у кожній конкретній справі. 
ВП ВС також зазначила, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання , а також умов застосування правових норм.
У постанові від 04.07.2018 р. Велика Палата Верховного Суду під час перегляду у справі   №755/18006/15-ц  відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 р. у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. 
У справі, яка розглядається судом, підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у      постанові Великої Палати Верховного Суду від    04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70):    стаття 1191 ЦК України    та    стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і  стаття 993 ЦК України  та    стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому  Законом №1961-IV  порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у    статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі  статтями 993 ЦК України  та 27  Закону України "Про страхування"  до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі   №755/18006/15-ц  погодилась з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування, та дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши те, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що правовідносини у справі є подібними, а відтак слід  застосувати до спірних правовідносин у даній справі наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, оскільки як вбачається матеріалів справи та не оспорюється сторонами, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у  Публічного акціонерного товариства "СК"Євроінс Україна".  З матеріалів справи вбачається, що страховий поліс №АО 3388516 діяв з 05.04.2019 року по 04.04.2020 р. та згідно даного полісу ліміт відповідальності (страхова сума) становив 100 000 грн. за шкоду заподіяну майну потерпілого.
Суд апеляційної інстанції з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, вважає, що на відповідача по справі не може бути покладено обов`язку по виплаті страхового відшкодуванні, оскільки його цивільно-правова відповідальність є застрахованою у страховика  -Публічного акціонерного товариства "СК"Євроінс Україна", а шкода, яка спричинена страхувальнику позивача є меншою від того ліміту відповідальності, яку може нести страховик відповідача. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази відмови страховика заподіювача шкоди відшкодувати спричинені збитки. 
Тому, правові підстави для стягнення з відповідача збитків у розмірі 74  621,00 грн. відсутні.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду приходить до висновку,  що даний позов поданий до  неналежного відповідача,  оскільки  відповідальними за шкоду мала б бути  саме страхова компанія, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність за завдання збитків, тобто до  Публічного акціонерного товариства "СК"Євроінс Україна".
За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з правильним по суті висновком Господарського суду Хмельницької області про відмову в задоволенні позовної заяви про стягнення завданих збитків у розмірі 74 621 грн., однак, вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 р. у справі №924/966/21 з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції у даній постанові.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.                             
Згідно п. 2 ч. 1      ст. 275 Господарського процесуального кодексу України    суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до  статті 276 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 4  статті 277 ГПК України,  зміна судового рішення може полягати    в    доповненні або зміні      його      мотивувальної    та (або) резолютивної частини.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт    1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 у справі №924/966/21 підлягає залишенню без змін із зміною його мотивувальної частини з мотивів, викладених у цій постанові апеляційного суду.
Відповідно до  статті 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (скаржника).
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 у справі №924/966/21   залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022 р. у справі №924/966/21, виклавши її в редакції цієї  постанови.

В решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.01.2022. у справі №924/966/21 залишити без змін.
Справу №924/966/21 повернути Господарському суду Хмельницької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складений "13" травня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.