Справа № 303/3319/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України
       31 травня 2022 року м. Ужгород
       Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.,
               суддів: Куштана Б.П., Кожух О.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2021 року у складі судді Монич В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -
встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позов мотивовано тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.09.2020 року стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2015 року народження у розмірі 5000 грн. Відповідний розмір був визначений зважаючи на визнання позивачем позову у цій частині. Позивач працює приватним підприємцем, основним видом діяльності є роздрібна торгівля на ринках, від чого отримує дохід. У зв`язку з карантинними заходами позивач у значній мірі позбавлений можливості здійснювати відповідну діяльність, що призвело до істотного погіршення його матеріального становища, адже його дохід зменшився більше ніж у двічі. 
За вказаних обставин позивач просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів з 5000 гривень до 2000 гривень, щомісяця, які стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2021 року у задоволенні заявлено позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та зменшити визначений розмір аліментів з 5000 грн. до 2000 грн. щомісяця, які стягувати починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, посилаючись на його незаконність та неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.                 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що апелянт працює приватним підприємцем, основним видом діяльності якої є роздрібна торгівля на ринках від чого отримує дохід. У зв`язку із карантинними заходами введеними в Україні Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" під час якого, через обмежувальні заходи, значною мірою зменшилися його прибутки як підприємця, що погіршило його матеріальне становище.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. Зокрема, вказує на те, що доводи  апеляційної скарги є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказу, який би підтверджував, що у нього погіршився матеріальний стан. Позивач, як на момент винесення рішення про стягнення аліментів так і під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів здійснював підприємницьку діяльність безперервно. Окрім того, позивачем не надано жодних доказів яким видом товарів займається позивач, чи отримував він компенсацію від держави, та про надходження доходів від інших КВЕДів, які зазначені в нього в реєстрації ФОП, оскільки КВЕД 46.9, 47.91, 96.09 не підпадали під дію карантинних заходів і особам, які мають право використовувати їх у своїй діяльності не заборонено здійснювати відповідну підприємницьку діяльність.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи рішення про відмову у заявленому позові про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем обставини не є достатніми для зменшення встановленого рішенням суду розміру аліментів.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Ст.51 Конституції Українитаст.180 Сімейного кодексу України далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.
Отже, звертаючись із позовом про зменшення розміру аліментів позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі.
Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 вересня 2020 року розірвано та з урахування визнання позову відповідачем стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 5000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-5).
Частина 3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)
Позивачем було долучено  звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік, згідно якого дохід ОСОБА_1 за період з січня 2020 року по грудень 2020 року включно склав 78 645,00 гривень (а. с. 9-10).
Обгрунтовуючи заявлений позов, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з 11.03.2020 року постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" під час якого, через обмежувальні заходи, значною мірою зменшилися його прибутки як підприємця, що погіршило його матеріальне становище.
Однак, позивачем надано докази про отримання доходу лише від здійснення підприємницької діяльності за КВЕД 47.89, натомість не надано доказів отримання ним доходів від інших видів підприємницької діяльності.
Також позивачем не подано доказів щодо отримання ним  чи неотримання одноразової компенсації суб`єктам господарювання, згідно ЗУ «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1071-ІХ від 07.12.2021 року.
Відтак, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги вище вказані посилання позивача, оскільки такі не підтверджують сукупне матеріальне становище позивача та не свідчать про суттєве погіршення його матеріального становища. Отже, наведені позивачем обставини не є достатніми для зменшення встановленого рішенням суду розміру аліментів.
За вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. 
Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 травня 2022 року. 
Головуючий :
Судді: